Režie:
Daria KashcheevaScénář:
Daria KashcheevaKamera:
Tomáš FrkalHudba:
Lucas VerremanVOD (1)
Obsahy(1)
Elektřin komplex v elektrizujícím filmu. Dušezpytný námět o předčasném dospívání se potkává s explozivní imaginací, pomocí níž se režisérka noří do hrdinčiných traumatických vzpomínek ve všech odstínech monoklů. Setrvale hravý a místy hrozivý film nejen o tom, jak najít vztah ke svému vlastnímu tělu. (MFF Karlovy Vary)
Recenze (51)
Prolínání barvitých obrazů živé dívky, figurín a plastelíny v šokujících záběrech vzpomínek a představ z dětství v mysli dospělé ženy, jejího vztahu k matce, otci a především k sobě. Vše vrcholí oslavou desátých narozenin, kdy je opustil otec...Působivé, i když ne zcela vyrovnané. ()
Určite najlepší film roku 2023, celoplanetárne! :O ()
Horská dráha emocí, různých výjevů, které ze začátku působí zmatečně. Konečná část ale vše dokreslí do jasnějších obrazů a o to víc film na mě zapůsobil. Samozřejmě nesmím opomenout to nejlepší a to je obraz. Jediné, co mi to trošku zkazilo, byl epilog, které to vše dovysvětlil až moc do detailu, ale jinak nemám asi výtek a těším se na další, snad i celovečerní dílo Darii Kashcheevy. ()
Švankmajer v sukních a na drogách. Talentovaná autorka opět řeší svůj daddy issue, velmi nápaditě za pomoci minima prostředků. Příště už se snad ale posune také k jinému tématu. ()
Po vizuální stránce velice zdařilý a poutavý film. Ale abych pochopil víc, než slupku, musel bych mít k dispozici asi nějaký výklad, nebo být starší, možná citlivější a lépe asi žena. ()
Yeah. Vzdor tomu, že psychologové mají evidentně tendence vše svádět na matky, ve skutečnosti bývají pro ženy často největším zdrojem traumat (rané) vztahy s muži, jejich agresivita a egoismus (ve filmu je zdánlivé matčino toxické chování, kdy malou dceru na oslavu silně nalíčí make upem později odhaleno jako snaha před kamarádkami zamaskovat modřiny způsobené naštvaným otcem a zachránit tak oslavu narozenin). Od útlého věku jsme sexualizovány, v době, kdy ještě sexualitě ani nejsme schopné naplno porozumět. Jsme tlačeny do genderových stereotypů, abychom byly přijímány a milovány. Hlavní hodnota ženy je v jejím vzhledu (a věku) a jakákoli snaha se proti tomu bouřit je nakonec stejně zbytečná, protože i ti největší feministi se do vás zamilujou beztak především na základě toho, jak vypadáte, a kolik vám je let. Proto nemá cenu rezignovat na stereotypní ženskost a člověk se nakonec stejně vrací k tomu, co si osvojil v dětství. Společnost se nás neustále snaží narvat do ideálních škatulek a myslím si, že dnes paradoxně ještě mocněji než dříve. Podle mě není nic toxičtějšího než v posledních letech neustále na sílu cpaný předobraz silné, dokonalé ženy. Tohle příznačně nakonec opět dělají muži, snící o bezchybné partnerce. A co když si taky chceme dovolit být někdy slabé a křehké, chybující, nezodpovědné a nedokonalé? Tvůrkyně žena tohle pochopí. Tvůrce muž se akorát snaží vnutit holkám další nedostižný ideál. Nehledě na to, že to všechno akorát vede k adorování současné generace a mladých holek a budování nenávisti vůči našim matkám a obecně starším ženám, namísto kolektivní sounáležitosti. Copak naše matky nebo babičky byly slabé ženy? Jestli si ale chlapi myslí, že na simpování je něco feministickýho, tak není. Nechte nás být takové, jaké jsme a mít se takové rády. ___ Vizuální zážitek, byť se na Electru nekouká příjemně, ale pocity, které vyvolává, jsou velmi intenzivní a autentické, protože cesta k (sebe)přijetí může být opravdovej horor.___Update: Jestli Daria dobude svět, tak ať se na to tady vykašle a točí jinde. Když sleduju tu lavinu hejtů, co přišla po Lvech za to, že přetáhla děkovnou řeč a využila ji ke společenskému apelu, chce se mi emigrovat. ()
Audiviozuálně úplně mimo nějaká česká měřítka, tohle je Liga mistrů. Příběhově jsem se v tom ale celou dobu trochu ztrácel a zase nacházel, i když to možná byl záměr. ()
Jakože... No... Nevím jak se asi vyjádřit. Je to zvláštní, zajímavých hravý, ale proste na 5 to nevidím. Myslím, že to je hodně subjektivní, ale zkoumá to hrozně hezky témata a je to kreativně uděláno tak ať se neopakuju, zkus a myslim, že tech 25 min nebudeš litovat! ()
Jak složitě najít cestu k vlastnímu tělu ve 20 minutách....jako fakt? Nějak mi to hledání asi uniklo, při koukání na dovádějící figuríny. Je vidět, že to dalo docela dost práce a nějaký umění tam asi bude, ale tohle přijde opravdu někomu geniální? Zuzana většinou jenom blbě čumí a na konci radši většinu toho zvěrstva doslova vysvětlí, aby intelektuálové neměli moc práce s přemýšlenim a mohli rovnou napálit pět jablek. Protože kdyby si to náhodou někdo pustil vícekrát, mohl by zjistit, že to je vlastně v tématech dost povrchní, což se ale vzhhledem ke stopáži není čemu divit. Jediné plus je malá Maruška, která hravě přehrává všechny kolem. Jednu hvězdici za snahu a příšte si raději pustim něco, kde se nebudou objevovat vlastní těla, ani vzpomínky na zmrvený narozeniny, kdy fotr prásknul dveřma a máma se zpila tak moc, že jí na ksichtě vyrostla paviání prdel. ()
Nezlobte se, ale nechutnost a nevkus nutně neznamená umění a světový formát. Spíše bych řekl, že je to forma vlastní psychoanalýzy na dívácích. ()
Reklama