Režie:
Karl Heinz MartinKamera:
Carl HoffmannHrají:
Ernst Deutsch, Erna Morena, Roma Bahn, Hans Heinrich von Twardowski, Lotte Stein, Frida Richard, Adolf E. LichoObsahy(1)
Adaptace divadelní hry dramatika Georga Kaisera pojednávající o muži, který z náhlého popudu ukradne velký obnos peněz z banky a revoltuje proti svému dosavadnímu způsobu života. Ačkoliv byl snímek natočen ve stejném roce jako Kabinet doktora Caligariho, nebyl v Německu kvůli svému sociálně kritickému podtextu nikdy promítán. (Trpish)
(více)Recenze (11)
Jeden z mých nejlepších filmových zážitků vůbec. ()
Filmové dějiny umějí být ironické. Stejného roku, kdy byl natočen a pro svá odvážná expresionistická řešení veleben Kabinet doktora Caligariho, byl natočen a pro svá ještě mnohem odvážnější expresionistická řešení odmítnut film Od jitra do půlnoci. ___ Od jitra do půlnoci je přitom jako jeden z mála německých němých filmů otevřeně napojen na výtvarnou i divadelní tradici tohoto avantgardního hnutí, neboť šlo o adaptaci hry výsostně expresionistického dramatika Georga Kaisera v režii výsostně expresionistického režiséra Karlheinze Martina – a s výsostně expresionistickým hercem Ernstem Deutschem v hlavní roli. ___ V čem byl rozdíl? Tvůrci Kabinetu doktora Caligariho se stejně jako tvůrci Od jitra do půlnoci hlásili k ideji filmu jako grafického umění a k odmítání naturalismu. Kabinet doktora Caligariho nicméně vzdor deformacím prostoru, namalovaným kulisám a tanečnímu herectví zůstával věren trojrozměrné reprezentaci fikčního prostoru a jeho obyvatel. Oproti tomu snímek Od jitra do půlnoci nekompromisně usiloval o dvojrozměrný efekt a hereckou cizorodost. Spoléhal na černou a bílou, na potlačování hloubkových vodítek, na pouhé načrtávání interiérových i exteriérových prostorů – a dosahoval toho neobvyklým zapojováním filmových prostředků. ___ Na jedné straně v pěti aktech vypráví tragickou antikapitalistickou odyseu pokladníka, který v okouzlení ženou impulzivně ukradne velký obnos peněz, odmítne své maloměšťáctví… a hledá napříč společenskými třídami skutečnou vášeň. Na druhé straně je (zcela cíleně) skoro nemožné se na tento příběh psychologicky napojit a vnímat kteroukoli z postav coby plynule rozvíjenou individualitu. Dvojrozměrnost se promítá do všech rovin reprezentace a film neustále upozorňuje na svou vykonstruovanost, když podává svědectví o světě způsoby značně vzdálenými nejen našemu světu, ale i obvyklým výrazovým technikám filmového umění. ___ Od jitra do půlnoci tak zůstává jedním z nejambicióznějších narativních děl evropské kinematografie, jež navrhlo natolik alternativní přístup k možnostem filmu jako formy, že se jej lekli už tehdy. Nejenže se tento snímek nikdy nedočkal německé distribuce, ale víme-li, byl nakonec uveden jen v Japonsku. [Napsáno pro katalog LFŠ 2021] ()
Pokřivený, vnitřně i navenek zbídačený film, se silnou uměleckou vizí. Ve srovnání s tehdy divácky úspěšným a dodnes proslulým "Kabinetem dr. Caligariho" vyznívá "Od jitra do půlnoci" jako jeho příkrý expresionistický opak. Lze ho chápat jako výsostně nezávislé artové dílo, pro vyhraněné a experimentální tvorbě holdující publikum. Náhled klíčovou dírkou do šílené doby, a do choromyslnosti se postupně propadajícího národa. ()
Absolutní espresionismus. ()
Snímok, okato expresionistický ( snáď až príliš ), vôbec sa neostýchajúci za svoj smer. Hororovo ladený, na mnohých miestach psychoticky podaný a v konečnom dôsledku raritný v rámci svetovej kinematografie. Proste číre filmové umenie. ()
Opravdově krystalicko-expresionistický psycho nářez! ()
Myslím, že německé němé filmy, které se potkaly se vzedmutou vlnou expresionismu nás baví stejně tak jako tehdejší diváky. Ale nejspíš už něčím trochu jiným. Pohyblivé příběhy, které je strhávaly k úžasu, nás už sotva nějak dojmou (i když – jako v tomto filmu – nemusí být až tak banální), a herci bez možnosti verbálního vyjádření degradují do maňáskové dikce. Ale ty kulisy a kostýmy. Ty trezory, okna dveře, lampy..., uvítání otce-manžela-syna u rodinného krbu, cyklistická šestidenní, až po bordel a Armádu spásy! - tolik imaginace na tak malém prostoru. Rozhodně film pro milovníky grafiky, pro žánr, který by se dal nazvat POHYBLIVOU GRAFIKOU". ()
Na prelome 10. a 20. rokov mali v Nemecku zvláštne predstavy, čo je triler. Skôr ide o sociálnu drámu. Film je silne štylizovaný, s ohyzdnými kulisami a kostýmami, rovnako ako hlavná postava túžiaca neustále po vášni a majúca halušky. Všetko natáčané v tmavom štúdiu. Expresionistický štýl nebude mojou srdcovkou. ()
Vrcholně expresionistický a ve své době zcela nepochopený a odmítnutý film, hraný jen v Japonsku. Ostatní viz Douglas, které vše důkladně rozvádí. ()
Mnohem větší expresionistické orgie než Kabinet dr. Caligariho, ale ten mě zase bavil mnohem více. Z tohoto filmu čpěla dekadence, špína, šílenství, hnus, což byl určitě záměr. Oceňuji kromě geniální výtvarné stránky i skvěle "loutkové" pohyby herců, jejich škleby a šílené úsměvy. Rozhodně to zanechalo velký dojem, ale stačilo jednou vidět. ()
Navzdory vážnému ději jsem se musel každou chvíli smát - díky režijním nápadům, výpravě, kostýmům, projevu herců v čele s Ernstem Deutschem v skoro dvojroli a režisérovou manželkou Romou Bahn v pětiroli... Expresionismus v nejryzejším tvaru. O světové premiéře filmu v Německu se prý nic neví - první zaznamenané představení se odehrálo tři roky po vzniku díla v Japonsku. Tam se také v roce 1963 našla jediná dochovaná kopie. ()
Reklama