Režie:
Tony GatlifScénář:
Tony GatlifKamera:
Céline BozonHrají:
Romain Duris, Lubna Azabal, Leila Makhlouf, Habib Cheik, Latifa Ahrar, Christoph Tomanek, FarruquitoObsahy(1)
Jednoho dne navrhne Zano své dívce Naïmě, aby se vydali přes Francii a Španělsko až do Alžírska a poznali tak zemi, odkud utekli kdysi před lety jejich rodiče do Francie. Zčista jasna se tyto dvě děti exilu vydají na cestu s jediným zavazadlem - hudbou. Duchem zcela svobodní se opájejí smyslností a temperamentem andaluského venkova, než se odhodlají překročit Středozemní moře. Od jednoho setkání k dalším, v rytmu techna i flamenka, projdou Zano s Naïmou cestu vyhnání v opačném směru. Konec cesty přinese kromě jistých deziluzí i nečekané poznání sebe sama
Třináctý celovečerní film Tonyho Gatlifa 'Exil' je bez pochyby nejsmyslnějším ze všech jeho filmů. Film bez hranic, který stojí za vidění. - Olivier Pélisson, monsieurcinema.com (oficiální text distributora)
(více)Recenze (35)
Zlatá Palma - výběr ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $1,903,390║ ()
Putování za vlastními kořeny, někdy „trochu“ oklikou, ale stále směr Alžír. Občas s příležitostnou prací, s náhodnými setkáními podobně kočujících lidí, a po seznámení s cikány v podstatě i bez peněz. Pro západní svět s pocitem vyděděnce, pro ten nově nalezený bez pochopení k jeho zvyklostem. Chápu, že z Francie do Alžíru je to pěkná dálka (zvlášť když nasednete na loď, která pluje jiným směrem), ale ke konci jsem si už odtrpěla každý kilometr, který „nám“ zbýval k cíli. ()
Videoklip andalúzsko-afrických rytmov natiahnutý na neúnosnú dĺžku. Vtiahnutie do deja sa nekonalo, pretože putovanie páriku na okraji spoločnosti za poznaním vlastných koreňov ponúka len bodové turistické atrakcie z bedekra nezávislých cestovateľov, čo chcú za minimum peňazí poznať život v rôznych kútoch sveta. Okrem niekoľkých krásnych, farebne a kompozične vyvážených záberov (krajina s cestou z nadhľadu v úvode, kvapka potu) a počúvateľnej hudby je film priveľmi plochý, postráda švih, humor a vierohodnosť. Mnoho záberov samoúčelných, zbytočných, ničnehovoriacich. Čo sa týka extatickej scény v závere - dokumentarista afrických domorodých rituálov Jean Rouch by sa podľa mňa len trpko pousmial. Miesto očistnej katarzie film ponúkol zväčša len prehrávanie a lacnú efektnosť pre všetkých, ktorým stačí kĺzanie po povrchu za sprievodu peknej hudby. ()
Ačkoliv všichni z Alžíru utíkají za svobodou a nadějí do Evropy, dvojici Zana a Naimu táhnou rodné kořeny opačně. Jejich svoboda spočívá spíše ve vzpomínkách, tedy alespoň Zanova. Naima si už tolik jistá není - a nejenom tím, kde nebýt cizinkou. K Tony Gatlifovy neodmyslitelně patří svoboda duše, léto, cikáni a snědý Romain Duris (že by jeho alter ego?). Ovšem neodmyslitelným prvkem všech jeho filmů je hudba - a nejen díky ní mám jeho filmy rád. Směsice cikánských, alžírských i tanečních písniček zní překvapivě stejně (čímž nám snad dává najevo, že kořeny máme všichni spíše v sobě), ať už jste u sebe na gauči či tisíce kilometrů daleko. Chvílemi mne hudba dostávala do tranzu, stejně jako výtečnou a živočišnou Naimu v závěru filmu. Ačkoliv film občas ztrácel rytmus a směr, stejně jako naši hrdinové při plavbě do Alžíru, tak já jim to odpustím, protože se také rád ztrácím. 70% film, 100% soundtrack. ()
Nespoutané, až přímo naturalistické! Energetická hudba a tanec dokonale přibližují emoce hlavních postav – Zana a Naimy. Cestují spolu do Alžírska, kde chtějí najít svůj původ, zcela bez starostí, téměř bez peněz, jedou nazdařbůh, nevadí jim, že neznají tamní jazyk, kulturu, zkrátka nic. Jakousi pointu či vyvrcholení jejich divoké cesty je ale to, co ve filmu nenajdete. Já osobně to vnímám jako chybku, nu ale posuďte sami. ()
Výborně vybraná hudba, která je ve filmu všudypřítomná. Pokud není jiná příležitost k tomu, aby něco na plátně hrálo, pustí si hlavní hrdinové aspoň walkmana. I jinak je Exil pozoruhodnej a svébytnej příběh o "cestě domů", když už si žádné "doma" vlastně ani nepamatujeme. Některý scény jsou hodně působivý a (nejen) pro Evropana vlastně poučný. A Tony Gatlif pocitům svých hrdinů očividně rozumí. On sám se při natáčení filmu vrátil do rodného Alžírska po dlouhých letech, a z filmu je cítit, že ví, co chce říct (a protože vyslovit něco takovýho je téměř nemožný, říká to tak, jak to umí nejlíp - obrazem a hudbou). ()
Gatlifovy etnické příběhy mě dosud nijak zvlášť nezaujaly, ale tahle potrhlá road-movie to změnila. Může za to podstatnou měrou ústřední herecký pár a perfektně využitá hudba. I tak by to bylo za tři, kdyby mě nedostala nejdelší scéna celého filmu – rituální očistný tanec připomínající epileptický záchvat. Dvojice, která předtím poslouchala něco mezi hip-hopem a nabeatovanou world music, došla k hudebnímu zážitku, jaký ani ta nejalternativnější evropská hudba nenabízí a já na to koukal málem hypnotizovaně a podupával si nohama do rytmu. Dokonalý úlet. ()
O dost lepší než Transylvania, ale poslední půlhodina to hodně zkazila, opravdu hodně. Ale jinak realistické, zajímavá hudba, pár vtípků a co mě dostalo, dojalo a pobavilo nejvíc - úžasná písen "vyřídím si páááás a potom papírýýý!" :) ()
Chápu vykořeněnost dětí imigrantů a jejich touhu spatřit zemi předků, zejména, když mají ještě v paměti střípky vzpomínek, nemyslím si však, že by konkrétně Zanovi a jeho dívce toto putování pomohlo najít svou identitu, ledaže by se jim rozsvítilo na tom šíleném holotropním mejdanu, ale to se už nedozvím a ani se to vlastně nechci dozvědět... Čekala jsem hledání, neúspěšné pokusy o integraci i konečné prozření, dostalo se mně pouze bláznivých výpadů věčně neukojené Naimy, lhostejných výrazů Zana a kvílení rádoby burcujících protestsongů. Jestliže se míní hledat dál, se mnou ať už nepočítají... ()
Rohodně zajímavé road movie z Francie do Alžíru, ale pro někoho možná trošku hůř zkoukatelné. Hlavně posledních asi 25 minut.Jinak supr kamera, hudba i příběh. Každopádně si to dám ješte jednou. :) 75% ()
Zpočátku kdy sledujeme ústřední dvojici, film ubíhá příjemným tempem, ale zhruba od poloviny se režisér až příliš nechává unést hudbou a tancem. Film klade na můj vkus, až příliš velký důraz na uměleckou stránku a např. zobrazování nahoty bylo celkem samoůčelné a nicneříkající. Hlavní herečka podala sympatický výkon a scénka na fotbalovém hřišti byla díky ní nejlepším momentem filmu.. Při odchodu z kina jeden mladý muž pronesl ke své přítelkyni větu "Musel jsem se hodně držet, abych se nepodíval na hodinky, no to bych se hrozně shodil." ()
Kdyby nic jiného, tak se mi nelíbil genderově stereotypní obraz, který se v tomto filmu objevil. Zatímco muži, aby našel své kořeny, stačí aby se rozhodnul vyrazit na cestu do země svého původu a tam se se svou minulostí srovnal, žena musí projít jakýmsi obskurním "domorodým" iracionálním rituálem. ()
Tahle cesta za vlastními kořeny moc nezaujme a místy dokonce i nudí - zejména příliš dlouhá scéna s uváděním se tancem do tranzu je skoro k nepřečkání. Vznikl tak spíš lehce podprůměrný film, který toho moc neukáže, ale ani zcela nenudí. Takže je zde něco, na co se nejspíš dost rychle zapomene a jen v pár lidech to možná na chvíli něco zanechá. ()
ocenenia : MFF Cannes 2004 - Najlepšia réžia (Tony Gatlif) ()
Hudební záležitost, energická a blízkovýchodní. ()
Hudebni stranka je pozoruhodna. Narozdil od ostatnich. ALe jistou naladu tenhle snimek skyta. A ten zaverecnej extatickej dervisskej trs jsem Lubne Azabal fakt nezavidel. ()
tenhle film určitě stojí za vidění, zvláště hledáte-li někdy sami svoje kořeny... málokdo z nás je má sice v alžírsku, ale pocit, že nepatříte ani na jedno místo, to už může být obecně platnější zkušenost. ústřední pár proplouvá svou cestou zvláštním tempem, hudba tu hraje skutečně primární roli - a stojí za to. závěrečná scéna (která je skutečně nekonečná, ovšem nikoliv bezdůvodně) a epilog nechávají diváka trochu v rozpacích: mnoho se nedozví. je na každém, aby si z příběhu vybral to své. osobně se mi moc nelíbila hlavní hrdinka, naima - nějak jsem jí nevěřil její třeštění a "impulzivnost", přišlo mi to přehrávané. naopak romain duris byl výborný... a být holkou, tak se určitě nadchnu ještě víc :) shrnuto - zajímavé, i když asi nijak převratné. ale divím se, že to u nás prošumělo úplně ignorované diváky ;) 4 recenze a jen 5 hodnocení?? ()
Zvláštní road movie. Dva blázni, jnak je nemůžu nazvat poté co na plátně někdy předváděli, jedou do rodného Alžírska skoro bez peněz. Potkávají různé lidi. Přes různé trable se nakonec do Alžíru dostanou. Závěr vyšumí do ztracena. Nejhodnotnější na filmu je asi hudba, ta je vynikající. Zbytek je nemastný neslaný. ()
Zajímavý, ale nikam se nevyvájející příběh, který vás svým nábojem ani nestrhne. Výjimečné světlé chvilky jsou rychle ty tam. Tak jako film. Odešel a přišel a víckrát vítán nebude. 6/10 ()
Reklama