Obsahy(3)
Rockoví velikáni oprášili svá slavná alba, aby sestavili neoposlouchanou koncertní mozaiku. Předloňským albem Endless River se za titány Pink Floyd patrně definitivně zatáhla opona. Jejich desky, či spíše samotné písně, získaly punc archivního vína. Tak tedy dopřejme si ročníku 1988. Pro kapelu dobrý rok. Ve znamení koncertního turné k tehdejší novince A Momentary Lapse of Reason. V úvodu koncertu tonou diváci ve tmě. Jen sledovací světla a efektové lasery pročesávají hlediště. Uf, atmosféra jako při nočním policejním zátahu. Publikum dostává emoční zásah s prvními tóny Shine on You Crazy Diamond. Z původně bezmála půlhodinové skladby zazní to nejzásadnější: kytarové sólo Davida Gilmoura. Tak kdy už do toho praští, říkáte si. Ještě ne. Pink Floyd drží náladu při zemi i v následující Signs of Life. Jiskru zažehnou až s Learning to Fly. Vítejte na koncertě Pink Floyd!
Slavná skupina v něm rozlamuje své desky na kusy. Skladby najednou „neslouží" konceptuálním albům. Že to nemůže fungovat? Ale může. Pink Floyd odehrají povětšinou jen písně vystavěné do nebes a sestaví novou, neoposlouchanou koncertní pyramidu. V toku těch silných opusů lze stěží rozpoznat, kdy přichází vrchol, protože když už se zdá, že nelze výš – třeba Time – muzikanti trumfují s The Great Gig in the Sky. Vzletný ženský vokál působí na dav jako Jákobův žebřík. Než píseň skončí, myšlenky přihlížejících po něm vylezly vysoko nad hlediště Nassau Colisea v New Yorku. Pink Floyd dosáhli svého. Teď už snad mohou, či spíše musí konečně zvolnit a diváky něžně snést dolů. Ozývá se španělka, vzápětí druhá a David Gilmour zpívá: „...přeju si, abys tu byl". Do koncertní pyramidy už chybějí jen cihly ze Zdi. Z nejslavnějšího alba zahrají legendární Britové dvě: Comfortably Numb a v závěru Run Like Hell.
(Česká televize)
Recenze (23)
Sice už bez Rogera Waterse, ale i tak parádní koncert. První půlhodinu jsem si říkal, „je to dobré, většinou je to dokonce hodně dobré, ale přece jen je celkový sound kapely až moc ,delicate‘, až moc ušlechtilý, akademický...“. Pak se ale nad hlavami diváků vzneslo nafukovací prase se svítícíma očima a v instrumentálce One Of These Days na sebe upozornil „náhradní“ baskytarista Guy Pratt (oproti Watersovi často používá palcovou slappingovou techniku, jinak typickou spíš pro funk, a mimochodem velmi dobře zpívá). Následující blok skladeb z Dark Side Of The Moon otevřela jedna z mých nejoblíbenějších Time, no a při The Great Gig In The Sky, kde se o velmi náročný ženský pěvecký part podělily na vysoké úrovni všechny tři sboristky, se u mě poprvé dostavilo mrazení v zádech a zážitek z hudby se při tomto „Velkém nebeském představení“ začal blížit nadpozemským výšinám. A těch se pak držel až do závěru koncertu. Takže musím poděkovat ČT art za víc než vydařený dramaturgický tah a vzkázat: klidně na mě hrňte další a další Floydy, protože takovéhle geniální muziky není nikdy dost. ()
Pro mě jsou Pink Floyd především Roger Waters, takže po jeho odchodu už je to jen ten zbytek, který mu sebral jméno. Pokud znáte historii vyhození a soudů, dáte mi za pravdu, ale i tak je třeba říct, že rest of Floyds si vede docela dobře. ()
“PoWatersovská“ alba Floydů moc nemusím, takže jsem si pořádně užil až druhou polovinu koncertu... Kdybych měl vytknout jen jednu věc, byla by to určitě podivná kamera, která byla možná zajímavá před třiceti lety, ale dnes působí strašně zvláštně... Sečteno a podtrženo - 4 hvězdy... ()
Nádherný koncert. ()
Som fanúšik Pink Floydu, nech je ich hudba z akejkoľvek éry alebo etapy ich existencie. Na môj vkus sa mohli účastníci na pódiu viac baviť a "predať". Pravdou je, že The Great Gig In the Sky ma doslova rozsekal. Kopa starých klasík, zážitok. ()
po hodně nepřátelském a bolestném odchodu rogera waterse si zbylí tři floydi vysoudili za strašný peníze ve vleklém a dlouhém soudním sporu právo na zachování a užívání jména skupiny .. aby následně prokázali, že naprosto zaslouženě : pink floyd žili dál! … ()
Záznam koncertu z turné k albu A Momentary Lapse Of Reason. Pink Floyd dokazují, že i bez Rogera Waterse to jde. Show sice ještě není tak velkolepá jako při turné k následujícímu albu, přesto se jedná o vynikající zážitek. Setlist je poskládán z písní nacházejících se na tehdejším novinkovém albu, nechybějí ani léty prověřené stálice. Snad jen ta Terminal Frost schází ()
Umím si představit lepší publikum, lepších kapel si ale moc nevybavím. Omamná záležitost. ()
Kapela nepatrí medzi moje najobľúbenejšie a to je jediný dôvod, prečo dávam "iba" 4 hviezdičky. Pre priaznivcov by to mala byť jasne 5-hviezdičková záležitosť. Osobne sa mi veľmi páči ten hutný zvuk kapely (doplnený skvelým saxofónom a skvelými ženskými vokálmi), už menej ale spev Davida Gilmoura, ktorému chýba dynamika a svojim uspávacím prejavom na mňa pôsobí skôr ako kazateľ než rockový spevák. Koncert je to inak špičkový, hlavne v druhej polovici, keď už kapela nehraje piesne z nevýraznejšieho posledného albumu ("A Momentary Lapse of Reason"), ale staršie, osvedčené skladby (predovšetkým zo skvelých albumov "Dark Side of the Moon" a "The Wall"). Je pôsobivo nasnímaný, páči sa mi nápad s obrovskou okrúhlou obrazovkou (takže hudbu dopĺňa aj video). Nevýrazná prvá polovica, naopak nadupaná druhá polovica, takže výsledkom sú 4 hviezdičky. ()
Vynikající hudební zážitek, který o tu pověstnou "hvězdu" přišel jen kvůli době svého vzniku. Floydům už zde totiž schází Roger Waters a na hudbě i prezentaci je to znát. 4 ****. ()
Už chýba len prerobiť na DTS.. ()
Odkojenej na Dark Side of The Moon a Wish You Were Here nemůžu jít níž. Ale musím říct, že už mi ta hudba nepřipadla tak progresivní. Taky to album Momentary Lapse of Reason, o kterém to turné hlavně je, už bylo z pozdního období, a to už mě bavila trochu jiná muzika. ()
Já jsem vlastně špatný koncert od Pink Floyd neviděl - vždycky dokonalý zvuk, skvělý písničky, perfektně šlapající band a hlavně - při vší úctě k ostatním - famózní David Gilmour. ()
Fenomenální koncert z turné k ulbu "A Momentary Lapse Of Reason" (podle mě 3. nejlepší album od Pink Floyd), který v roce 1989 uváděla i Československá televize a u jehož nahrávky na VHS je trávil hodiny a hodiny, to mi bylo asi 12 let a nic velkolepějšího jsem neznal. Dnes je to pro mě až ten druhý oblíbený záznam koncertu ze stejného turné, první je jasně Pink Floyd in Venice (1989). A proč? Graficky je pro mě mnohem přívětivější. ()
Mám rád všechny verze Pink Floyd - Barrettovskou, Watersovskou i Gilmourovskou, každou z jinýho důvodu. Tenhle koncert mi ale na pět hvězd fakt nestačí, je to ale slušná čtyřka :) ()
Nenormálny koncert, nenormálna hudba. Pink Floyd ako som naň zvyknutý. Či úvod, či vrchol alebo záver vystúpenia, všetko do seba tak dobre zapadá, že mi neostáva nič iné, len hľadieť s otvorenou pusou a občas si zahmkať do rytmu, napríklad pri nadupanej "Money". Alebo si neupriem decentnú slzičku pri "Wish You Were Here". Milujem tých chlapíkov, oni sú proste geniálni! ()
When I come home Cold and tired It's good to warm my bones Beside the fire ()
Paráda, paráda, paráda. Co víc k tomu říct. ()
Hm, pěkná nuda, koncertu v Pompejích ani po kotníky... ()
První část s novými skladbami není nic moc, díky těm skladbám. Pak nastupují staré pecky, ale ne ty úplně staré. To už je lepší. Bohužel mě dnes už Pink Floyd neuchvacují tak, jako zamlada, kdy to byla má skoro nejoblíbenější kapela. Už je to asi dost obehrané. 75%. ()
Reklama