Režie:
Susanne BierScénář:
Anders Thomas JensenKamera:
Morten SøborgHudba:
Johan SöderqvistHrají:
Connie Nielsen, Ulrich Thomsen, Nikolaj Lie Kaas, Sarah Juel Werner, Rebecca Løgstrup Soltau, Bent Mejding, Solbjørg Højfeldt, Niels Olsen, Paw Henriksen (více)Obsahy(1)
Michael a Jannik jsou bratři. Michael si vybudoval slušnou kariéru v armádě, má hezkou ženu, dvě roztomilé dcerky. Jannik je černá ovce. Vrací se z vězení, právě když jeho bratr odjíždí do Afganistánu. Michael záhy padne do zajetí. Po čase je osvobozen a vrací se domů. Má však tajemství, se kterým se nedokáže vyrovnat a kvůli kterému se promění k nepoznání. (lenuse)
(více)Videa (1)
Recenze (139)
Susanne Bier natočila film, který zkoumá sílu lásky, nespokojenosti, sourozenecké rivality, pocit viny a nakonec i rodinnou dysfunkci. Nejde vůbec o válečný film, nýbrž o účinky války. Z trojúhelníku, mezi nešt'astným dánským vojákem Michaelem, jeho nezodpovědným bratrem (a jeho pravým opakem) Jannikem a Sárou, manželkou Michaela, bych vyzdvihl právě její zvládnutí role matky i manželky, ve které se musela vypořádat s křížovou palbou emocí nad předpokládanou ztrátou manžela a zároveň přitažlivosti k Jannikovi... Témeř celý fim byl natáčen ruční kamerou, ale o to realističtěji na mě toto silné drama působilo. ()
Skandinávská kinematografie je v současnosti ve skvělé kondici a jedním z důkazů tohoto tvrzení je i tento vynikající film. Příběh obou bratrů zcela změní válka v Afghánistánu a Connie Nielsen, která se zmítá mezi nimi, takovouhle roli v Hollywoodu už dlouho (pokud vůbec) nedostala. Ať už to beru jako zvláštní love story, či psychologické drama o následcích války, v každém případě je to prvotřídní kvalita s minimem falešných tónů (90%). ()
Silné a opravdu skvělé, syrové a pravdivě působící drama, zdá se mi ještě opravdovější než americký remake z roku 2009. Jednoduše vyprávěný příběh bez komplikací lineárně sděluje všechno, co má být sděleno, aniž je třeba vysvětlovat něco navíc. Hlavní protagonisté jsou výteční a všechno je posíleno tím, že i dětské role jsou dobře zvládnuté. ()
Místy hodně nepříjemná lekce přirozenosti.. Pokud jsem americké verzi (2009) vyčítal uhlazenost a absenci odvahy, tak tady je vše dávkované poměrně s rozvahou a hlavně pořádným realismem. Postdogmatický dánský zástupce představuje dva bratry, Michaela a Jannika. Ten poté, co je jeho milovaný bratr prohlášen během blízkovýchodní mise za mrtvého, dostává příležitost dokázat, že je schopen změnit se k lepšímu, a nebýt brán jen jako nezodpovědný rváč a vymetač barů. Chopí se role toho, jenž se musí o Michaelovu rodinu (sympatická manželka a dvě rozkošné dcerky) postarat. Takže občas něco přitluče.. anebo někoho políbí.. jenže válka si bere jen některé oběti. Ruční kamera je v permanentním pohybu, příznačné je i začernání okrajů, což diváka nutí soustředit se na to podstatné, co se děje ve středu plátna. Susanne Bier pumpuje do každé druhé scény výtečné nápady a od prvních záběrů skvostně buduje atmosféru. Divákovi nedává vydechnout ani herecká práce. Trojice hlavních představitelů naplno využívá výborný scénář, který jejich postavám vtisknul neuvěřitelný ranec přirozenosti. Asi každý bude znát hlavně dánskou krásku Connie Nielsen (Gladiátor), jejíž vnitřní síla je z plátna cítit. Pár chyb jsem přesto našel, hlavní byla ale v tom, že jsem remake viděl dřív, než originál a byl jsem do jisté míry ovlivněn tím, že mě máloco překvapilo!! Moje chyba.. ()
Galerie (20)
Zajímavosti (6)
- Natáčanie filmu prebiehalo predovšetkým v Kodani a priľahlom okolí. Scény z nasadenia v Afganistane sa natáčali v španielskej Andalúzii. (MikaelSVK)
- Susanne Bier se domnívala, že přízvuk Connie Nielsen je spíš švédský než dánský (ačkoliv je Connie Dánka), a přiměla jí, aby začala chodit na kurzy dánštiny. Connie Nilsen totiž žije v USA a odvykla si mluvit rodným jazykem. (akisha)
- Susanne Bier herce požádala, aby používali co nejmíň make-upu. (akisha)
Dánská filmová scéna již několik let rozhodně patří mezi nejzajímavější filmové trhy v Evropě. Člověk si poté snadno vzpomene na známého provokatéra Larse von Triera, tvůrce Honu či Chlastu Thomase Vinterberga či tvůrce nedávných povedených Rytířů spravedlnosti Anderse Thomase Jensene. Šikovných tvůrců z Dánska se najde opravdu hodně, člověk si přitom snadno vzpomene i na režisérku Susanne Bier. I když tomu její poslední filmy jako Serena či Bird Box nenapovídají, Bier nemá pověst jedné z nejzajímavějších ženských režisérek současnosti náhodou. Právě i díky snímku Bratři, který jí v roce 2004 dveře do Hollywoodu prakticky otevřel. Ani Bratři se později nestali výjimkou a po vzoru několika evropských hitů se v roce 2009 dočkali americké předělávky od Jima Sheridan s Jakem Gyllenhaalem, Tobey Maguirem a Natalie Portman v hlavních rolích. A po vzoru mnoha předělávek evropských hitů se americká verze snadno nabízí jako ta vděčnější, byla by ovšem jednoduše ohromná škoda původní Bratry ignorovat. A to nejen kvůli tomu, že byli zdrojovým materiálem právě k americké předělávce, ale i kvůli tomu, že jde jednoduše o skvělý film, který se u nás bohužel klasické distribuce nedočkal a musel se spokojit s nadšenými ohlasy na festivalech. Právě Bratři v roce 2004 předvedli, že někdy se naším kinům skutečně vyhnou fenomenální záležitosti. Komorní drama ke kterému napsal scénář zmíněný Anders Thomas Jensen tehdy zpracovalo návrat z Afghánského pekla aktuální záležitost a z příběhů dvou bratrů vytěžilo opravdu moc. Bratři jsou emocionálně neskutečně silnou záležitostí, která snadno zboří mýty o tom, že chlapi nepláčou. Bratři se nedrží zkrátka. Jde o drsný film, který se nedrží zkrátka a spouští skutečně silný emocionální masakr, který v divákovi něco zanechá. Něco, co se mu v hlavě bude sumírovat ještě dlouho poté a dost možná se zamyslí nad stavem svého světa, aby si uvědomil, že ten jeho svět v porovnání s jinejma zase tak zkurvenej není. Bratři nemají černobílé postavy. Ulrich Thomsen, Nikolaj Lie Kaas i Connie Nielsen dávají do svých výkonů všechno, zároveň se jejich postavy nedají popsat tak snadno. V sledu událostí se černá ovce rodiny začíná zbavovat svého statusu, nečekaný navrátilec se naopak začíná vybarvovat v nových barvách. Ruční (téměř až dokumentární) kamera Mortena Söberga ve velkém funguje v tom ohledu, že zcela prodává bezvýchodnost aktuálního stavu postav, jejich svět se jim rozpadá pod rukami a vše jednoduše spěje k nešťastnému bezvýchodnému konci, kdy rozhodně nehrozí pohádkový happy end. Přitom všem se dá snadno argumentovat, že by Bratrům prospěli lepší production values a s tím spojený vyšší rozpočet, o ten se ostatně o 5 let později mohla opřít americká předělávka. právě ona nevyloženě krásná a spíše špinavá vizuální stránka ovšem také dělá svoje. Celé to navíc má skutečně daleko k povrchnosti, kýčovitosti a směšnosti. Bratři diváka k něčemu skutečně donutí. Zamyslet se nad láskou, radostmi ze života i vlastními lidskými faktory. Bez kdovíjak komplikované počáteční expozice zvládne Bier filmovou řečí říct naprosto všechno a ještě víc. Bratři jsou naprosto úžasnou záležitostí, která naprostým právem v roce 2005 vyhrála Cenu diváků na festivalu v Sundance. Naprostým právem otevřela Bier dveře do Hollywoodu (i když těžko říct, zda zrovna tohle Bier využila tím nejlepším způsobem, protože její lepší věci nadále vznikají v rodném Dánsku) a především dokázala, že i přehlížená festivalová záležitost se u nás může rychle ujmout díky síle šeptandy. Bratři možná nejsou po psychické stránce ideálním filmem ro každého, jde ovšem rozhodně o jeden z nejlepších dánských filmů všech dob..... () (méně) (více)