Režie:
Pietro GermiKamera:
Aiace ParolinHudba:
Carlo RustichelliHrají:
Dustin Hoffman, Stefania Sandrelli, Enzo Cannavale, Carla Gravina, Duilio Del Prete, Gianni Rizzo, Saro Urzì, Francesco D'Adda, Gianni Pulone, Vittorio Duse (více)Obsahy(1)
Alfrédovi vlastně ani nic moc nechybělo. Měl dobrou práci v bance, veselého přítele, s kterým vyrážel v neděli na hory a občas na večeři, a doma klid s tatínkem, který umí báječně vařit. Jenže tak už je to na světě zařízeno, že ženské půvaby probudí třeba i mrtvého, takže ani plachý Alfréd (ve vynikajícím podání Dustina Hoffmana) nezůstal ušetřen. Jak by také ne. Půvaby Marie Rosy (v podání Stefanie Sandrelliové) jsou nevšední a když taková dívka projeví zájem o někoho, kdo si netroufá ji ani oslovit, je neštěstí hotové... Zkušený italský režisér a herec Pietro Germi, z jehož bohaté filmografie známe především "Rozvod po italsku" s Marcellem Mastroianim a "Svedená a opuštěná" se Stefanií Sandrelliovou, jež je ostatně hvězdou většiny Germiho úspěšných komedií, natočil film "Alfréde, Alfréde!" v roce 1972, tři roky před svou smrtí. Poslední komedii Moji přátelé už natočit nestihl a režii za něj musel převzít Mario Monicelli. Jako v obou zmiňovaných komediích, i v této poslední jde o věčné vztahy mezi mužem a ženou, v nichž nikdy nenastane klid zbraní, protože jinak by bylo po lidském rodu veta. Ale překážky, předsudky a všelijaké instituce, které si vymysleli sami lidé, aby si tento věčný boj ještě více zkomplikovali, stojí za trochu nadhledu a pousmání. A to je žánr, který Germi umí dokonale. V tomto případě za vydatné pomoci Dustina Hoffmana a Stefanie Sandrelliové v hlavních rolích. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (52)
Celou dobu jsem nesmírně bavil, co dokáže s chlapem a jeho životem vyčarovat ženská. Já to říkám pořád, ženy jsou nej bytosti na planetě, ale tenhle film by měl sloužit jako zdvižnej prst nám mužům a pustit ho chlapovi v momentě kdy se rozhoduje se žádostí o roku, nevím, nevím. Samozřejmě film je komedie, takže je tady x věcí vyhnáno do extrému a Dustin co by moula je jedinečnej a je úplnej brouček. Ze všeho nejvíc mě bavili ty jeho ironický hlášky zejména kontext zavřenýho Monte Christa plánující utěk a snahu Alfréda útect od své ženy neměl chybu. Nebo výlet do hor se svou ženou "čekal jsem že to bude strašný, ale předčilo to i moje nejhorší očekávání" a následný teatr. Stejně tak když se Stefania u oběda dlouze koukne na Alfreda a řekne "miláčku dal by si mi svou hlavu". Ona i otázka "komu by si dal svou ledvinu mě nebo svýmu tátovi? patřila do kategorie smrtících, nicméně tady si Dustin z odpovědí poradil grandiozně. Po tomhle filmu se při pohledu na ženskou musí nejeden chlap rozklepat strachy. Zábava od začátku do konce. ()
Že na sousloví ,,italské manželství" je něco víc než jen předsudky a předpojatost okolních národů, vcelku trefně odráží filmografie italského režiséra Pietra Germiho, jejímž typickým (a pro mne osobně nejlepším) zástupcem je právě tato rozverná komedie. Typově i herecky vynikající Dustin Hoffman v roli nejdříve nesmělého mládence a posléze manžela pod pantoflem, který si nevědomky vybral skutečnou fúrii a prošel domácím očistcem...Hodně zajímavá je střihová skladba, Germiho střihač často stříhá za sebe několik záběrů švenků a jízd kamery, v nichž pak dominuje pohyb jedním imaginárním směrem, což používá v sekvencích, v nichž je vyjádřena nějaká elipsa či zrychlení děje a tato nezvyklá střihová sekvence dějovou zkratkovitost dané pasáže umocňuje... Alfréde, Alfréde! je pěkný film a z našeho středoevropského hlediska mírně nadsazená komedie, která z odstupu času vyznívá docela patriarchálně - manželství je chomout, žena převtělený ďábel a muži je nejlépe samotnému... ()
Příjemná satirická komedie o jednom italském manželství, z něhož byl muž vysvobozen rozvodem, novinkou v italské společnosti. Nesmělý Alfredo Sbisà (dobrý Dustin Hoffman s hlasem Ferruccia Amendoly) se stává obětí hysterky, která mu veškeré příjemnosti života proměňuje v utrpení očistce. Z jeho ideálu se stává noční můra, která zcela ovládne jeho život, aby pak pomaloučku a po krůčkách v přítmí znovu ochutnával všechny krásy života. A konečně poznal ženu svých snů. Maria Rosa Cavaroni, později Sbisà (dobrá a půvabná Stefania Sandrelli) vyžaduje po svém obdivovateli veškerou pozornost. Veškeré dění s důmyslnou precizností strhává výlučně na sebe, s neochvějnou neodbytností vyžaduje důkazy lásky, neotřele zničí jeho osobní život, aby se stal jejím panáčkem a uskutečňovatelem jejich přání. Všeho ale moc škodí, a její loutka nakonec najde dost sil, aby se vzepřela své noční můře. Z dalších rolí: Alfrédova nová přítelkyně a konečně vytoužená žena Carolina Betti (zajímavá Carla Gravina), s nezkrotnou touhou po životě, přísný a nesmlouvavý otec Marie Rosy (Saro Urzì), bojující za dceřino dobro, Alfrédův hodný otec (Luigi Baghetti), utíkající před Marií Rosou na venkov, a Alfrédův přítel Oreste (Duilio Del Prete), užívač života a žen. Zábavné, ironické, a varovné pro muže před nejistým vstupem do manželství. Navíc mi to nastavilo zrcadlo vzpomínek k mému jednomu vztahu, ze kterého jsem nakonec rád odešel, neboť bylo zničeno skoro vše v mém životě. Přesto je to velmi vtipná a příjemná podívaná, s příjemným rozverným nadhledem na italskou společnost, její zvyklosti a mravy. ()
Tato režijní rozlučka Pietra Germiho s filmovým světem sice nepatří k tomu nejlepšímu, co nám tvorba tohoto italského klasika může nabídnout, ale rozlučka je to velmi důstojná. Komedie vychází z režisérova tradičního námětu společenské satiry. Dobová italská společnost se svým konzervativním přístupem byla po mnoho let ideálním tématem lidové zábavy Germiho filmů. Vztahy k rodině, církvi, manželství. Doba přinesla společenské změny a i o nich je tento film. Liberalizace společenských mravů koncem 60. let přetavila rozvod ve veřejností tolerovaný akt. Obsazení Dustina Hoffmana do role Alfréda, se ukázala být dobrou volbou. Postava submisivního, ženou snadno manipulovatelného muže, se podobá úspěšnému Absolventovi , jen s tím rozdílem, že zde nedochází k přerodu charakteru hlavní postavy. Ve výsledku šlo o sázku na jistotu. Marný boj Alfréda v kleci manželské, kdy je týraný hysterickou manželkou i její rodinou, probouzí krom smíchu i soucit. Neb taková domácí jednostranná „Itálie“ může mít nečekané dohry. Nakonec i možný únik z manželství pomocí rozvodu, se může zdát jen dočasným a neuspokojivým řešením. Tento film lze bez přehánění považovat za varovně zdvižený prst před svátostí manželskou. Je to takový ten Germiho úsměvný, rošťácký šťouchanec, který již sice nepůsobí tak silně, jako tomu bylo u starších snímků, ale stále dost silně na to, aby pobavil. Zejména fanouškům vynikajícího Dustina Hoffmana vřele doporučuji. ()
Je zrejmé, čo chcú tvorcovia svojim filmom povedať, aké témy otvárajú a že k tomu využívajú dosť výraznú štylizáciu. Herci hrajú expresívne, vyjadrujú síce presne to, čo ľudia v manželstve zažívajú, v tomto prípade skôr muži, avšak podľa mňa toto komediálne a zároveň veľmi cynické dielko nezostarlo zrovna najlepším spôsobom. Osobne mi umelecký zámer, že postavy nepôsobia ako živé viacrozmerné bytosti, príliš nesadol. Ak by bol Afréd, Alfréd skutočne vtipný a nielen trefný (otázka rozvodov), tak by mi to nevadilo. Takto sa len nejeden divák bude čudovať, prečo si tú ženu vlastne Hofmann zobral a prežil s ňou toľké roky života. Ale ide o vec vkusu. ()
Galerie (13)
Photo © Mokép
![Alfréde, Alfréde! - Fotosky](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/163/352/163352206_a1c3b0.jpg)
Zajímavosti (1)
- Pietro Germi se nepohodl se Stefanií Sandrelli a roli Marie Rosy měla dostat Gabriella Giorgelli. Režisér s herečkou ale nakonec „uzavřeli mír", a tak se Gabriella do role Marie Rosy nedostala, což jí bylo líto po celou její kariéru. (Hennes)
Reklama