Režie:
Bertrand BlierScénář:
Bertrand BlierKamera:
Jean PenzerHrají:
Alain Delon, Nathalie Baye, Gérard Darmon, Geneviève Fontanel, Jean-Pierre Darroussin, Jean-François Stévenin, Michel Galabru, Vincent Lindon (více)Obsahy(2)
Ztroskotaný alkoholik se zaplete s tajemnou ženou, kterou potkal ve vlaku, a zoufale se ji snaží přesvědčit, že on je ten pravý. (Netflix)
Recenze (20)
Nějak nevím, co z toho mám mít. Snaží se to být vážně, ale zároveň je v tom dost absurdních scén a stylizované je to podobně jako Město žen od Felliniho, takže (jestli jsem to dobře pochopil) se skoro všechny ty výjevy odehrávají v hlavě hlavní postavy, přičemž celá ta změť je mix toho, co si ožralý představuje a toho, co se mu kdy v životě stalo. A reálná tam byla leda tak ta cesta vlakem a ten konec, kdy se v tom vlaku probere a... no, nebudu spoilerovat. V tom se to ale liší od Města žen, tam se hlavní protagonista jenom probral, zatímco u Bliera to ještě chvíli pokračuje. A ačkoli Delon svoji roli hraje skvěle, do jisté míry je to dobře vymyšlené a má to nejednu zajímavou scénu, stejně jsem měl pocit, že to trvá zbytečně dlouho a popravdě mě to za celou dobu ani nedokázalo moc vtáhnout do děje. Chvilkama jo, ale celkově bohužel ne. No a ten určitý pocit rozháranosti a Blierova neujasnění, co vlastně chtěl točit, mi v tom taktéž vadí, jak už jsem naznačil na začátku. Proto taky tu čtvrtou hvězdičku dávat nebudu, když to na ní prostě nevidím... Ale špatné to určitě nebylo. Silné 3* ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby Celosvetovo $1,800,000║ ()
Velmi hutné.. ()
Ani v jedném ze svých nejvážnějších filmů nezapomíná velký svéráz Bertrand Blier na svůj oblíbený absurdní humor s tajuplnou atmosférou à la Studený bufet a přes závažnost tématu rozehrává uprostřed dramatu i typický scénami se surrealistickým nádechem. Překvapivě tu ten Blierův styl v prostřední třetině skvěle funguje, překvapivě si tu Blier odpustil i svoje tradiční sexuální úchylky, což jenom kvituji, a podle mě se v Našem příběhu Blierovi další pokus o dramatičtější snímek (podobně jako v Otčímovi) dost povedl. Jde o delší film s výrazně pomalým tempem, nicméně dává možnost od začátku hlouběji procítit s hlavní postavou ten hořce odpudivý pocit alkoholika ocitávajícího se na dně, který si nedokáže pro svou závislost udržet jediný pevný mezilidský vztah. S příchodem podivné partičky mužů a neobvyklým pozváním pana souseda (jemuž vůbec nevadí ani rozbité okno, které po oné divoké noci začne sloužit jako vchod a východ ;o)) dává možnost stejně tak zažít a vychutnat si na dálku obrovskou pijatiku, šarádu plnou absurdních dialogů a velkolepé řádění v doprovodu nekonečné studnice láhví a sklenek, a posléze padnout s trpkým vystřízlivením zpátky do deprese, po níž se teprve zdá býti jakákoliv další naděje na šťastný konec ztracena. Nebo ne tak úplně...? Alaina Delona jsem v podobném typu postavy deprimovaného muže, pravidelně se měnícího v alkoholickou trosku, snad ještě neviděl a dost mě tímto výkonem, který bych se nebál považovat za jeden z Delonových nejzajímavějších, i překvapil... dokázal mrazit a nenásilně ve své místy přímo tragikomické kreaci ladit i s tím absurdním humorem a výrazně se svým výkonem přibližovat k hlavnímu králi tohoto snímku, jímž je pro mě (byť jen ve vedlejší roli) úžasně démonický Michel Galabru. [85%] ()
Delon si vyzkoušel roli alkoholika, škoda, že narazil na netolerantní couru, co místo aby mu pomohla, tak ho navedla ještě na větší dávky alkoholu. ()
Rozhodně bych polemizoval s tím, že tohle je komedie a že je to náš příběh. Mělo by se to spíše jmenovat "Naprosto šílený příběh" a jediné, čím si můžete být jisti, je to, že nebudete vědět, čím si můžete a nemůžete být jisti. Pokud se Vám to zdá zamotané, pak je to přesná definice tohoto filmu. ()
Alkoholismus a komedie, taky jste se tak nasmáli ? Ještě teď mně bolí ceřich. Nevím zda z chlastu nebo ze smíchu...cha...cha. ()
Doprdele, Delon a komedia to snad ani nejde dohromady ... vladnu len vatovo plane plky, fakt ako ...... ciry podpriemer : 30 % ()
Film má určitou podobnost českýmu snímku Katapult. Absurdita je zde približně na stejný úrovni jako u Blierova podobně nelogickýho snímku Studený bufet.Robert roztříská sousedův dům na padrť, před nim svede jeho ženu a sousedovi to vůbec nevadí. Je tudíž jasný, v čem jsou Blierovy snímky, ač se to nezdá, komediálními, i když humor je zde velmi kontroverzní a ne každý k němu přilne. ()
Zasmála jsem se jednou. Občas mě bavila ta vrchovatá míra absurdity (zástup sousedů, prapodivné reakce protagonistů a Michel Galabru), místy jsem cítila silné rozpaky a celou dobu jsem nevěděla, co si o tom mám myslet. Alain Delon jako alkoholik…zahrál to dobře, ale co to vlastně mělo znamenat?! Chápu, že za to dostal Cézara, být akademikem, taky mu ho radši dám. A skončím s pivem. ()
Notre histoire v mém hodnocení nepřekonal Buffet froid (který, po obrazové stránce nedostižný, je možná i čistší inkarnací Blierovského absurdního stylu), ale i tak je to moc hezké a zajímavé. Naprostým překvapením pro mne bylo zakomponování Bohouška (dokonce nahrávka s Karlem Šejnou blahé paměti!). ()
Nevím, možná to není naprosto dokonalý film. Avšak Delon zde svou přirozenou přecitlivělost předvádí naprosto dokonale. Alkoholik a majitel garáží jede sám ve vlaku a již první pohled z okna naznačí, že je to tam. Caesar byl naprosto zasloužený. Co se týče zbytku filmu, tak miluji rvačku v sousedském domě. Počin přinášející naději i bezmoc . Komické i tragické zároveň. ()
Viděl jsem už několik filmů, které byly anoncované jako komedie a po skončení filmů jsem měl pocit, že jsem se díval na úplně jiný film. To očekávání komedie (je jedno jestli komedie, tragedie, detektivky apod.) pak úplně zkazí dojem z celého filmu. Člověk pořád něco čeká a ono to nepřijde. Ten film nakonec zase nebyl až tak špatný. Tomu, kdo to anoncoval jako komedii bych dal maximálně jednu hvězdičku a poslal bych ho kopat kanály a ne psát upoutávky na filmy. Film pak celkově vidím za 3. ()
Film, který nejprve začíná jako Robbe-Grilletovská metahra, kde hlavní postavy (muž a žena) nepřetržitě popisují to, co se v danou chvíli dějě na plátně. Pak ale snímek začně hemživě bobtnat do snového dobrodužství, kde není nouze o situace, které z běžných východisek přerostou do absurdní grotesky. Lednice, křeslo a Delon se spoustou piva. Postupem času ale začne v Našem příběhu převládat opravdové zoufalství, a zvláštní nekašírovaný stupor, ztrnulost, kdy se Delon nemůže své unikavé ženy-přízraku domoci. Závěr je dojemný. Film není rozhodně dokonalý. V poslední třetině se už docela vleče. Nicméně to, jakým způsobem ukazuje snovou práci je, myslím, jedinečné. Můj nejoblíbenější Blier. ()
Samozrejme o komédiu vôbec nejde (ako žáner to svietilo vyššie pri titule filmu), ak nepočítam zopár úsmevných scén, ktoré v celkovom kontexte nemôžu tvoriť základ komédie. Film má zvláštny náboj, kedy divák poriadne nevie o čo ide, ale nakoniec pochopí až príliš dobre - výsledok je veľmi silný. Vnútorný rozkol a citové ublíženie je predsa len slabšie ako láska. Jeden z najlepších hereckých výkonov Alaina Delona. Nathalie Baye vôbec nezaostáva. Za zmienku stojí miniúloha suseda, ktorú stvárnil Jean Reno, alebo člena partie s neodmysliteľným "účesom" Bernarda Farcyho, známeho ako policajného šéfa zo série komédií Taxi. Za zmienku stojí určite hudba, kde dominuje zvláštna melodičnosť hudby Bohuslava Martinu, hudbu (samozrejme okrem pop skladieb) nahral Český symfonický orchester a vydal Supraphon/Ariola. Jediná, dá sa povedať zbabraná scéna, je približne okolo 1:33 minúty filmu, kedy v odraze skrine vidieť zreteľne kotúče magnetofónu (asi nahrávali zvukovú stopu). ()
Po zajímavém začátku už jen absolutní nuda! ()
Těšil jsem se na drsný realistický drama o nešťastný lásce, kde můj oblíbenec hraje vožralu. Místo toho jsem viděl frašku, která nebyla ani vtipná natož drsná, kde se přimotá spousta postav, které mají velký prostor a přitom sledují prapodivné chování hlavní dvojice, která nemá ponětí co vlastně chce. Určitá kvalita zde je, ale čekal jsem prostě trochu větší vážnost a smysl. ()
"Prázdniny skončili." Už ostal len trpký vtip v tom, že sa aj každý rok opakujú... ()
Spôsoby, akými Bertrand Blier zaobchádza s naráciou ma neprestávajú prekvapovať. Každý z nás patrí do nejakého príbehu – v tom svojom sme hlavnými postavami, v príbehoch iných sme zas tými vedľajšími; sú príbehy, ktoré si vysnívame; sú príbehy, ktoré rozprávame na dobrú noc, alebo anekdoty, ktorými sa zabávame. Niekedy sa stane, že niekoľko rôznych príbehov sa spojí dokopy a vytvorí jeden nový príbeh. Nový príbeh ale môže začať aj ďalším v rade rozhodnutí, ktorých počas života urobíme nespočetne veľa. Bertrand Blier vo svojom filme Notre histoire predstavuje príbeh o príbehoch vyrozprávaný prostredníctvom príbehov a usmieva sa nad skutočnosťou, že najčastejším motívom našich príbehov je práve ten milostný a aj keď môže priniesť niekoľko peripetií, nakoniec je fajn sa k nemu vrátiť... ()
Škoda že Netflix u starších filmů vždy neomylně sáhne po absolutní hovadině. 1* z úcty k mistrovi, jinak nekoukatelný. ()
Reklama