Režie:
Clint EastwoodKamera:
Tom SternHudba:
Clint EastwoodHrají:
Ryan Phillippe, Jesse Bradford, Adam Beach, John Slattery, Barry Pepper, Jamie Bell, Paul Walker, Robert Patrick, Neal McDonough, Melanie Lynskey (více)VOD (3)
Obsahy(1)
John Bradley skončí po záchvatu v nemocnici a jeho syn James začne pátrat, co má otec společného se slavnou fotografií šestice vojáků, která vztyčila nad ostrovem Iwodžima americkou vlajku. Vyprávění pamětníků před ním pomalu odkrývá otcovo tajemství. Byl totiž jedním z příslušníků jednotky, která se vylodila na ostrově, na němž japonští vojáci bojovali o každý metr, za který Američané platili krvavou daň. Byl také jedním z těch, kteří byli vysláni na horu Suribači, aby tu po dobytí ostrova vlajku vztyčili. Nikdo v tu chvíli netušil, že fotografie vyjde ve všech světových novinách a stane se jedním z nejslavnějších okamžiků války v Tichomoří. Krátce poté se John Bradley, Ira Hayes a René Gagnon, kteří z šestice přežili, dozvědí, že se mají kvůli fotografii vrátit domů. Jsou pro vlast hrdiny a mají být vyznamenáni. Zároveň se však mají stát součástí velkolepé propagandistické akce, která má povzbudit Ameriku v dalším boji. Zatímco pohledný Gagnon je ve svém živlu, Irovi a Dougovi se vystupování na stadionech a náměstích vůbec nelíbí. Vzpomínají na padlé kamarády, na boje o ostrov i samotný úkol a každý z nich se s frustrací, narůstající s každým vstoupením, pokouší vyrovnat po svém. (TV Nova)
(více)Recenze (368)
Saving Private Ryan bol o skupinke vojakov, ktorí riskovali svoje životy pre záchranu jedného vojaka, Flags of Our Fathers je zase o skupinke vojakov, ktorí sa stali hrdinami len kvôli tomu, že vztýčili americkú vlajku na ostrove Iwo Jima. Američania sú veľkí patrioti a bolo by naivné myslieť si, že ten svoj patriotizmus nedajú v takýchto filmoch patrične najavo. Ja to už beriem ako samozrejmosť a ako mi to neprekážalo v Ryanovi, nevadilo mi to ani tu. Scény z bojov sú realistické a pôsobivé (čo už je po Ryanovi dosť bežné), no civilné scény uberajú na tempe a chvíľami môžu aj nudiť. Aj keď tento film nedosahuje Ryanových kvalít, určite patrí medzi tie kvalitnejšie vojnové filmy. Od spojenia Haggis-Eastwood sa ani nič iné čakať nedalo. ()
Kniha Flags of Our Fathers vzešla z per Jamese Bradelyho a Rona Powerse, kteří zaznamenávají historii bitvy o Iwo Jimu a popisují osudy šestice vojáků a některých jejich bratrů z roty Easy Company. Bradleyho otec, John “Doc” Bradley, je jedním ze šestice vojáků zachycených na fotografii, ale sám autor knihy až do otcovy smrti v roce 1994 neznal plné pozadí jeho válečné zkušenosti… Ocenění: Oscar '06 - nominace: střih zvuku, mix zvuku Zlaté glóby - nominace: režie Satellite Awards - výprava, kamera, režie. ..... Režie : Clint Eastwood. .....Scénář : William Broyles Jr. a Paul Haggis. .....Kamera : Tom Stern. .....Hudba : Clint Eastwood - Skladatel: Clint Eastwood. Dirigent : Lennie Niehaus. Účinkuje : The Hollywood Studio Symphony. Orchestrace : Lennie Niehaus. Producent : Clint Eastwood - zazní třeba : Symphony in G Minor, 3rd Movement - Wolfgang Amadeus Mozart. ...Jared Leto odmítl hlavní roli. ()
Letters from Iwo Jima jsem obdivoval proto, jak ho Eastwood dokázal pojmout neamericky a syrově. Flags of Our Fathers je přesným opakem. Americký je to opravdu hodně - v tom dobrém, i v tom špatném. Nicméně patetický a patriotistický kecy mi nevadí, k američanům mi to prostě sedí. Spíše mi vadilo unylé tempo snímku, místo to opravdu byla docela nuda. Nicméně je to s citem natočený válečný film s moc pěknou hudbou. ()
Popravdě jsem čekal silnější zážitek. Tento dojem jsem získal při přečtení jména režiséra. Eastwooda si vážím a vlastně ,,Vlajky..." není špatný film. Ani zdaleka. Snímek je do jisté míry intimní záležitostí třech vojáků a válečným příběhem. Stopáž přes dvě hodiny není stabilní a nejednou jsem měl pocit, že už by mohl být konec. Za shlédnutí to však stojí. ()
Pěkně natočený příběh vzniku jedné hodně slavné fotografie a věcí s tím souvisejících (bitva o Iwo Jimu, osudy flag-raiserů, turné kvůli válečným půjčkám ...). Flashbacková struktura vyprávění může působit ze začátku trochu zmatečně pro ty, co neznají vůbec historické souvislosti, na druhou stranu mě znalost příběhu fotografie při sledování asi trochu ochudila o hlubší divácký zážitek. I tak to ale bylo hodně působivý a oceňuju historickou přesnost. Už se těším na Letters from Iwo Jima. ()
První půlka by fungovala a to i dobře. Pak se ale Clint začne plantat v sentimentu, skákat zmatkově v časech a ničit tak divákovou pozornost no a nakonec to zakončí úplně hloupou desetiminutovou. Docela škoda, protože jsem byl po hodině opravdu rozhodnut pro velké hodnocení plné chvály... Hey, that's showbiz. And try to stand how you stood the first time you planted it. Just, you know, pretend the other three guys are with you. ()
Eastwood nepotřebuje progresivně leptat filmový materiál tunami střev a audiovizuální smrští. Jeho vylodění je obživlými fotografiemi Roberta Capy, jeho scenérie jsou panoramatickými pohlednicemi s občasnou digitální berličkou, ve středu cesty mezi barevným a černobílým materiálem, celé chytřě poskládané( přesné vkládání flashbacků, které diváka popostrčí vždy tak, kam mají) do trojího vyprávění o pozadí jedné fotky, o pozadí a podhoubí něčeho tak komplikovaného jako je válka, o demytizaci hrdinů, o ironický pohled na klasické liberální chování. Clintova klasická staromilská strnulost ale dostává v poslední části jinak pevně sevřeného snímku trhliny v podobě přílišné doslovnosti a vynuceného patosu. ()
Clint Eastwood si opravdu nevybírá slabá témata na režírování a toto je další z případu potvrzení tohoto tvrzení.Snímek o tom jak se dá udělat legenda z jedné fotky a několika siluet kde je přece jedno kdo byly opravdový hrdinové a kdo vlastně zaslouží slávu.Důležité je přece to,aby se zvedla vlna podpory pro státní pomoc.Moc hezké zpracování a věřím,že nejen mě se osvětlil další případ dějin o ,kterých jsem toho moc nevěděl.Za mě celkově 85% a pět hvězd. ()
Bitka o ostrov Iwo Jima, bola bitka o tamojšie letisko a tým o novú základňu pre letecké útoky na Japoncov. Zúrila od 18. februára do 26. marca 1945, zúčastnilo sa na nej 110 tisíc amerických vojakov z 3., 4. a 5. námornej divízie a 147. pešieho pluku americkej armády, všetkým velil generál Smith a na druhej strane generál Kuribajaši mal k dispozícii 22 800 vojakov. O rozsahu bitky svedčí fakt, že na americkej strane zahynulo 6821 vojakov a nezvestných, ranených bolo 19217 vojakov (Američania oficiálne aj týchto vojakov počítali, ako straty) takže celkove ich straty boli 26040 námorníkov. Japonci podľa samurajských tradícii bojovali až do smrti a tak padlo, alebo spáchalo samovraždu 21844 vojakov a 216 bolo zajatých. A keďže film bol predovšetkým o vztýčení zástavy na hore Mount Suribachi na ostrove Iwo Jima americkými mariňákmi tak trocha histórie aj do tohto obradu. Všetci tí, ktorí ste dopozerali film Vlajky našich otcov, 2006 a sledovali osudy hlavných protagonistov v posledných 15 minútach, tak vas musím nasmerovať na dokument "Neznámy hrdina z Iwo Jimy", a tak si uvedomite akú hanbu si Američania urobili Spravili národný symbol z nepravého hrdinu a pravého hrdinu nechali zomrieť bez akýchkoľvek pôct. A to je už obrovský škandál. A tak z pôvodnej zostavy zľava Ira Hayes, Franklin Sousley, Michael Strank, Reme Gagnon, John Bradley a Harlon Block nakoniec ostala úplne iná zostava opäť zľava Ira Hayes, Harold Schultz, Mike Strank, Rene Gagnon, Franklin Sousley a Harlon Block. A to sa musí Roosvelt obracať v hrobe, lebo on nariadil stiahnuť žijúcich hrdinov z fronty a zapojil ich do predaja vojnových dlhopisov po celých USA. takže v siedmej spanilej jazde sa podarilo Bradlymu (ten tu bol neprávom), Hayesovi a Cagnonovi získať pre armádu 24 miliárd dolárov. Ďalší traja niekoľko dni po tejto slávnej udalosti zahynuli v boji Franklin Sousley, Michael Strank a Harlon Block. Zaujímavosťou bol fakt, že na vojnu k mariňákom sa dali naverbovať vojaci mladší ako 18 rokov. Takže voličské právo ešte nemali, alkohol piť nesmeli ale umierať za vlasť už mohli. Slovensko-americký hrdina seržant Michal Strank sa slávy nedožil. Zomrel 1. marca 1945 ako 25-ročný, keď sa snažil vyviezť svoju čatu spod neustálej paľby guľometov a ťažkých zbraní Japoncov na tomto ostrove, smrtiaca strela vyšla z americkej lode a zasiahla ho priamo do srdca. ()
Oproti japonskému pohledu je tento americký pohled na Iwo Jimu více patetičtější a krapet i jednodušší. Eastwood u mě vyhrál Dopisama z Iwo Jimy! ()
Zase skvělá režie a opět výborný film. Clint Eastwood je na poli válečných filmů opravdovým a nefalšovaným kouzelníkem, protože stále nechápu, jak on to dělá, že všechny jeho filmy jsou tak famózní a ve všech momentech na vás dýchá ta stoprocentní propracovanost. Dopisy se mi od něj líbily o kousek více, ale i Vlajky mají co nabídnout. Tentokrát je zde více prostřihů, což někomu může vadit, ale mně se to líbilo. Klade se zde větší důraz na hlavní postavy a jejich charakterové stránky. A právě herci sice nejsou tak známí, ale chování jejich postav zahráli vskutku věrohodně. Samotné vyloďování na ostrově Iwo Jima na mě hodně zapůsobilo. Na konci jsem uronil nějakou tu slzu, neboť konec byl dojemný. A hudba opět na úrovni, že se nevejde ani na stupnici od nuly do sta. Chtěl jsem dát pět hvězd, ale spíš to je za čtyři a půl. I tak v kategorii válečných filmů Vlajky patří mezi tu nejužší špičku. Za mě dávám 85 % ()
Film vypadal zpočátku docela nadějně. Příběh i bojové scény mě zaujaly. Po zbytek filmu se ale jen řešilo kdo na slavné fotce vojáků, kteří vztyčují vlajku je a není...4/10. ()
Americká nafúkanosť, málo vojnových scén, veľa rozprávania, z ktorého vám ide hlava zaspať...a okrem Ryan Phillippe nemá čo tento film ponúknuť čo do hercov tak aj zapamätanosti scén... ()
Napotřetí to definitivně uzrálo, ostatně asi bylo chybou chápat Vlajky našich otců jako striktně válečný film splňující naplnění určitých žánrových kódů a premis. Jsou spíše sondou do určitého společenského zeitgeistu a rovněž jeho výpovědí. Rozhodně je na místě říct, že precizně odvyprávěnou. ___ Několik poněkud nesourodých poznámek vztahujících se spíše k významům: Jeden problém je v tom, že Vlajky našich otců toho chtějí říci příliš, rozuměj jsou nahuštěny navzájem se překrývajícími motivy na relativně malé ploše. Hlavním společným jmenovatelem těchto motivů a témat (od nich odvisejí další) je ovšem samotný pojem hrdinství: snaží se ho definovat a vysvětlovat skrze portrét doby, a tím pádem i skrze mezi scénami provázaným motivem památné fotografie. Fotografie je v podstatě určující pro dění, plní zde podobnou funkci jako „Rosebud“ v Občanu Kaneovi. Stejně jako Kaneův výkřik před smrtí je podobným spouštěčem událostí (problematické osudy zvěčněných vojáků i po válce), v případě Vlajek našich otců sama fotografie představuje pole pro utvoření diskurzu o hrdinství (pročež se film věnuje nejen definici onoho pojmu, ale i interpretaci). Nutno ovšem dodat, že Eastwood dělá cokoliv, jenom nepodává celou problematiku jednostranně. Vlajky našich otců ve stejné míře jak heroizují (zejména úloha doktora Bradleyho), tak i samotné hrdinství demytizují tím, že a) vojáci jsou hrdiny jen tehdy, kdy je za ně někdo považuje, s čímž souvisí b) sláva/popularita je jim mnohdy spíše na obtíž (viz případ Iry Hayese). ___ Pozoruhodnou paralelu k Vlajkám našich otců představuje Fordův Muž, který zastřelil Liberty Valance. Eastwoodův film je obohacen o vypravěčskou rovinu veterána, resp. syna jednoho z vyfotografovaných, který píše o události knihu. Jedná se tak o jakýsi příběh v příběhu. Podobnou strategii volí i Liberty Valance, kdy hrdina přijíždí po letech na místo a vypráví ''jak to tehdy skuečně bylo''. Dochází se nakonec tomu, že společnost nepotřebuje (suchou) pravdu, ale legendy a mýty, aby nevznikal dojem fádnosti dějin. Stejně tak bude mít větší platnost a dopad ta falešná (naaranžovaná) fotografie vojáků vztyčujících vlajku než ta první, kterou nikdo nezpopularizoval. Čím je fiktivní Liberty Valance pro ''fiktivní'' Divoký Západ, tím je fotografie vlajky pro druhou světovou válku. ()
hovori sa, ze eastwood je ako vino - cim je starsi, tym je lepsi. no asi tento rok bola zla uroda, lebo vlajky nasich otcov su len zmatkovym, patetickym a patosovym filmov, v kt. sa nezaprie americky patriotizmus. na druhej strane bojove sceny boli remeselne zvladnute a je tam vidiet spielbergov rukopis. avsak to nestaci a ja len dufam ze listy z iwo jimi budu minimalne aspon o triedu lepsim filmov. 50% ()
20 minut povedene valecne akce na ostrove vcetne vylodeni ala Private Ryan (producent filmu Spielberg se nezaprel) a na to 2h zoufale nudneho bahna doma v Americe o tom, kdo ze to tam tu vlajku vlastne zapichl a kdo jsou ti pravi hrdinove. Skvadra nevyraznych a nesympatickych noname hercu tomu take moc nepridava a do toho vseho navic zacne Clint hrat svoji neskutecne klisovitou hudbicku, ktera jakoby vypadla ze sperkovnice jeho babicky. Skoda, Vlajky jsou minimalne o 2 urovne horsi, nez pohled z druhe strany Letters From Iwo Jima a az prilis citelne nedustojnym dvojcetem. 3/10 ()
Myslím, že to byl Sean Penn (nebo Kevin Bacon?), kdo o Clintu Eastwoodovi řekl, že právě tento muž byl ze všech jeho hrdinů z jeho mládí nejmenším zklamáním. Že Clint Eastwood je opravdu osobnost, která umí, a umí jak před kamerou, tak za ní. A já s ním souhlasil. Bohužel však jen do chvíle, než jsem se dostal do děje Vlajek našich otců. Scénář musel na papíře vypadat místy tuctově, ale ne tak tragicky, jako vypadá na plátně. Clint Eastwood absolutně vybouchl ve válečných scénách, které mají nulové napětí a studio z nich kouká každým coulem. Navíc se mu nepodařilo příběh správně vyvážit, protože pokud ve Vlajkách něco funguje, pak je to příběh indiána Iry Hayese, který Eastwood bez problémů utne a prostříhá bez špetky zájmu. Líbí se námět i myšlenka - proniknutí do příběhu "bezvýznamné" fotografie... Provedení je však mizerné a postrádá hlubší emoce - i když tady je to asi něco jiného pro Američana a něco jiného pro mě. Dvě hvězdy s odřenýma ušima. [červenec 2007] ()
Stejně jako se nedá objektivně zhodnotit chování vojáků ve válce, ať už bojovali za jakoukoli stranu, nedají se zhodnotit ani jednotlivé části této filmové série. Proto mi nezbývá než komentovat oba filmy jako celek. A to celek náramně vydařený. Jako zarytému fanouškovi Clinta Easwooda se mi ale říká o to hůř, že oba filmy částečně trpí jeho typickou režií. Narozdíl od čistě civilních témat většiny jeho filmů zde totiž jeho roztahaný a pomalý styl filmový požitek poněkud ubíjí. Samotným bojovým scénám není co zazlívat, horší je to už s výplní. Ta přes její sílu a myšlenková poselství trpí jakýmsi dojmem jiného filmu. Jakékoli minus je ale pomíjivé, když je výsledný dojem téměř srovnatelný s dojmem napřídklad z takového Remarquea. Síla obou filmů spočívá v sugestivním líčení válečných událostí a především v pohledu do duše obyčejného člověka zachyceného v té nejhorší lidské mašinerii a zároveň v předsudcích vlastních jeho zemi a národu. Pointa je tak vzhledem zobrazené době a samotné válečné tematice až překvapivě Clintovsky lidská, přesto je mi neskutečně líto že nemůžu hodnotit plným počtem, dojem z obou filmů je naprosto úchvatný. ()
Já vím, neuvádím tady zrovna nějaké novinky, ale tak holt jsem neviděl všechny filmy zrovna v době, kdy měli premiéru. Clinta Eastwooda mám rád. Nedávno jsem shlédl jeho "Gran Torino" a spadla mi čelist. Když jsem se díval na "Vlajky našich otců", tak mi spala čelist. Tentokrát z toho, jak moc jsou bojové scény podobné těm, které měl ve svém filmu "Zachraňte vojína Ryana" Steven Spielberg. Chtělo se mi Eastwoodův film strhat, jenže pak jsem si uvědomil, že ještě nejsem ani v půlce. S Clintem nesmíte házet flintu do žita moc brzy, protože co se mu příliš nepovedlo na válečných scénách - aspoň z hlediska originality - to naprosto vynahradil lidskou stránkou příběhu. A právě tohle je na filmu "Vlajky našich otců" to nejdůležitější. Lidskost, anebo možná nelidskost, chvíle, kdy se s člověka stává hrdina, aniž by si to zasloužil, a kdy jej čeká pád, který si možná také nezaslouží. Výtečný lidský příběh, který mě dojal. Pokud máte Clinta v hlavě jako patriota, myslím, že vám zde ukáže, že je docela realista. Více: Já vím, neuvádím tady zrovna nějaké novinky, ale tak holt jsem neviděl všechny filmy zrovna v době, kdy měli premiéru. Clinta Eastwooda mám rád. Nedávno jsem shlédl jeho "Gran Torino" a spadla mi čelist. Když jsem se díval na "Vlajky našich otců", tak mi spala čelist. Tentokrát z toho, jak moc jsou bojové scény podobné těm, které měl ve svém filmu "Zachraňte vojína Ryana" Steven Spielberg. Chtělo se mi Eastwoodův film strhat, jenže pak jsem si uvědomil, že ještě nejsem ani v půlce. S Clintem nesmíte házet flintu do žita moc brzy, protože co se mu příliš nepovedlo na válečných scénách - aspoň z hlediska originality - to naprosto vynahradil lidskou stránkou příběhu. A právě tohle je na filmu "Vlajky našich otců" to nejdůležitější. Lidskost, anebo možná nelidskost, chvíle, kdy se s člověka stává hrdina, aniž by si to zasloužil, a kdy jej čeká pád, který si možná také nezaslouží. Výtečný lidský příběh, který mě dojal. Pokud máte Clinta v hlavě jako patriota, myslím, že vám zde ukáže, že je docela realista. Více: http://www.filmovy-denik.cz/2012/03/diar-milovnika-filmu-c-0001-cista-duse.html ()
Cekal jsem teda neco jinyho, ale budiz... Scenar by nebyl spatny, ale film je silene preplaceny a nevyrovnany, newym, na co Eastwood pri tvorbe myslel, kamera byla mistama opravdu desna a radikalnejsi strih zakraceni filmu o pul hodinky by vyslednemu dilu jedine prospely... U prvni poloviny, jsem se krome hlavni bitvy, hodne nudil, ale druha pulka to trochu napravila, efekty jsou vynikajici, presto si myslim, ze za 90 milionu USD by se dal natocit kvalitnejsi film. Vysledny efekt filmu je takovy nemastny neslany a pro me to je jen jeden z mnoha prumernych valecnych filmu... ()
Reklama