Obsahy(2)
Princezna Sněhurka se marně snaží získat přízeň královny. Královna je příliš zaujata svou krásou a pravidelně si u kouzelného zrcadla ověřuje, zda je stále nejkrásnější. Když jednoho dne zjistí, že Sněhurka je ještě krásnější, poručí lovčímu, aby Sněhurku v lese zabil a přinesl její srdce. Lovčímu se Sněhurky zželí a nechá ji odejít. Dívka dojde lesem až k jeskyňce, vybavené malým nábytkem pro sedm osob. Vzápětí přicházejí trpaslíci a dovolí Sněhurce, aby se u nich ukryla a žila tam s nimi. Královně prozradí její úkryt zrcadlo. Královna se v přestrojení vypraví za Sněhurkou s otráveným pásem, ale trpaslíci dívku zachrání. Když se královna dozví, že její zlý záměr nevyšel, vydá se znovu do jeskyňky, tentokrát s otráveným hřebenem. Trpaslíci Sněhurku opět zachrání. Nakonec neúnavná královna nabídne Sněhurce otrávené jablko. Zde již snaha trpaslíků nestačí a Sněhurku zachrání až princ Jasmín, který si ji odvede do svého království jako svoji ženu. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (20)
Tak tohle rozhodně není pohádka, kterou byste si v dnešní době pustili s dětmi na Štědrý večer, spíše zajímavá kuriozita, vhodná jak pro ty, co mají slabost pro filmy z počátků kinematografie, tak pro fanoušky Festivalu otrlého diváka (já se hlásím k obou těmto skupinám). Po první scéně jsem to sice viděl v podstatě na odpad, ale pak si mě to rychle získalo jistou edwoodovskou poetikou. Stopáž jen 45 minut, ale i tak mi přišla trochu přemrštěná, kdyby to byla půlhodinka, možná bych dal i 4*. ()
Neuvěřitelná pecka, svižnější, nabitější a ještě bizarnější než Perníková... Pohádka, která bohužel moc dětí v době svého vzniku nestrašila. Na rozdíl od Perníkovky není Sněhurka žádná nastavovaná kaše, baletní exhibice a nekonečná andělská procesí. Posuzovat pohádku z roku 1933 dnešníma očima může být nefér ale zvukový film se už pár sezón měl čile k světu a ani v jeho počátcích nevznikaly takto zjevně diletantské filmy. Ale ono je otázkou jak vypadl proces výroby a distribuce tohoto konkrétního titulu. Pokud si vezmeme, že není známé datum o pražské premiéře a měla ještě vzniknout třetí pohádka - Červená Karkulka, tak je dost dobře možné, že "sesterská" Perníková chaloupka uvedená před Vánoci 1933 byla takový průser, že se s tím svezly i další filmy. __| Kameraman Josef Bulánek zřejmě trpěl neodbytnou potřebou po zaplnění volného prostoru v záběru - většina záběrů zpoza křoví nebo stromu - podobně svérázný přístup se objevuje i v jeho dalších filmech. __| A ve zvukové éře fascinující práce se zvukem a nemožností namixovat dohromady hudbu, ruchy a dialogy. Tady ale budou na vině kromě diletantismu také finance. Přece jenom už i dříve vznikly filmy, kde postsynchrony tolik nebily do očí. __| Tlustého trpaslíka měla hrát Dáďa Kmínkovic, tuční ale byli všichni stejně, takže kterého hrála? __| A vrchol všeho bylo zakončení - nekrofilní princ, který touží po Sněhurce ve skleněné rakvi a je zklamaný, když procitne; královna, kterou prostě trefí šlak... __| Mistře, díky za Váš opus magnum. P.S.: Milý uživateli pursulusi hodnotit si budu jak chci a vy byste se neměl chovat jako moralista se sklony k agresivní filantropii. ()
Posuzovat pohádku z roku 1933 dnešníma očima mi přijde tak trochu nefér. Je dobré mít v patrnosti, že zvukový film byl ještě v plenkách, diváci byli zvyklí sledovat dlouhé záběry beze slov, kochat se krásou pohybu. Z dnešního pohledu by se dala Sněhhurka označit jako velká nuda s minimem akce. Současný divák mnohem více ocení emancipovanou ženskou hrdinku s mírnou drzostí /viz Liboška Šafránková ve třech oříšcích pro Popelku) než pokornou a bezbranou (v tomto případě i prostoduchou) Sněhurku. Já jsem za tento snímek vděčná, protže je pro mě dalším kamínkem do mozaiky a ukazuje, kam se naše kinematografie posunula. ()
Pořád solidní guilty pleasure, ale na Perníkovou chaloupku nemá ani omylem. Sice se tu přehnaně netančí a nechodí tu 10 minut andělé po schodech, ale taky tomu chybí bizarní momenty typu Paní Pohádky, nesmyslné zvraty či budovatelský prolog, takže to nemá až tolik do sebe. Kmínek měl víc pustit uzdu fantazii, do Perníkové chaloupky toho nacpal mraky. I tak tu ale je dost až legendárních scén, ať už královnino koupání se ve fontáně, taneční kremace trpaslíků, Sněhurka po lobotomii, princův zklamaný výraz po probuzení Sněhurky z mrtvých nebo královnina smrt, která je tak moc random, že se asi Kmínkovi nechtělo nic vymýšlet. Měl si na pomoc zavolat Paní Pohádku, ta by mu v tom hned udělala pořádek. Jinak filmařsky je to samozřejmě zase těžce amatérské; hudba a text nikdy nemůžou znít dohromady, nad úhly kamery se ani nepřemýšlelo a herecké výkony jsou zase kapitolou samo o sobě, až mi přijde škoda, že Kmínek nemá nějakého nástupce, protože takhle bych to dokázal zahrát taky. Obzvlášť postavu lovce, ten byl na Oscara... Recesní 3* ()
Navazující pohádka z Kmínkova cyklu, který měl sestupnou tendenci. Ale navzdory menšímu rozpočtu, počtu herců a celkovému entuziazmu, působí Sněhurka a sedm trpaslíků méně děsivě, než Perníková chaloupka. Ono je ostatně lepší jen tušit, jak asi vypadala chaloupka sedmi trpaslíků uvnitř, vzhledem k tomu, že i Ele Šárkové stačila jen zámecká zahrada k odehrání všech důležitých scén. ()
Zajímavosti (1)
- Natáčanie filmu prebiehalo v Prahe. (dyfur)
Reklama