Obsahy(1)
„Někdy se v životě dostaneme do obtížného bodu, v němž jako bychom se ani nedokázali nadechnout,“ říká jihokorejský režisér Kim Ki-duk, jehož snímky se Karlových Varů účastní téměř každoročně. V jeho čtrnáctém filmu se v takovém životním okamžiku ocitají dva lidé, kteří by se jinak neměli šanci setkat. Výtvarnice Yeon žije zaopatřený, ale prázdný život v luxusním domě po boku nevěrného a lhostejného manžela. Trojnásobný vrah Jin obývá celu s dalšími třemi odsouzenci a čeká na smrt. Televizní zprávy o jeho pokusech o sebevraždu vyburcují Yeon z apatie. Vypraví se za Jinem do vězení a naváže s ním podivný, nesymetrický vztah. Žárlivý manžel se jej pokusí ukončit, ale i on se jeho prostřednictvím začne měnit. Dech je dalším z Kim Ki-dukových komorních dramat o životních vyděděncích, vyprávěných nezaměnitelně strohým, ale přitom zvláštně poetickým stylem, který se většinou obejde beze slov. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (74)
Je to celkom dobrá dráma od Kim Ki-Duka. Má dosť dobrý príbeh o žene, ktorá síce má manžela a dieťa, ale so svojim životom nie je spokojná a cíti, že jej niečo chýba. Keď sa zo správ dozvie, že uväznený vrah, ktorého čaká poprava sa už niekoľký krát neúspešne pokúsil o samovraždu, rozhodne sa ho navštíviť a postupne medzi nimi vzniká zvláštne puto. So spracovaním som spokojný, ale dalo sa to podať aj o trochu lepšie. Hlavným a zároveň vlastne aj jediným problémom je to, že režisér to vlastne vôbec nenatočil svojim typickým spôsobom, ktorý mi výborne sedí. Zápletka už na prvý pohľad pôsobí nadmieru zaujímavo a obsahuje množstvo klasických prvkov, ktoré sa v jeho tvorbe bežne nachádzajú, vzťah k násilníkovi, nerozprávajúci hrdina, problémy v manželstve, voyerstvo a iné, len tentoraz je to podané už len takým obyčajným spôsobom, ako keby to už bola len práca z povinnosti a nedal do toho srdce, kvôli čomu mi tu chýba tá špecifická atmosféra a aj poetiky tu nie je až tak moc. Ale našťastie aj takto mi to sadlo, väčšinu času sa na to veľmi dobre pozerá, stále je tu toho plno, čo sa mi páči a k tomu ako bonus som sa po celý čas zo zvedavosti tešil, či práve režisér predstavuje riaditeľa väznice a našťastie nesklamal. Len tá verzia štyroch ročných období mohla byť podaná trochu inak, toto mi prišlo skôr úsmevné a aj záverečná tretina je už o niečo slabšia. Takže celkovo sa mi to páči. S hereckým obsadením som nadmieru spokojný, sympatická Park Ji-A, len to spievanie jej moc nejde, poteší mimokórejská výpomoc Chen Chang ako väzeň a k tomu ešte Ha Jung-Woo, ktorého vždy rád vidím. Réžia a technická stránka sú len mierne nadpriemerné, tentoraz ma Kim Ki-Duk po réžijnej stránke sklamal, ako som spomínal, pôsobí to až príliš neautorsky. Takže skutočne keby to natočil svojim bežným štýlom, dopadlo by to omnoho lepšie, ale aj tak nemám dôvod dávať horšie hodnotenie, bavilo ma to aj v tomto podaní. 72% ()
Jít ve Varech na „nového Kim Ki-duka“ je už skoro tradice, kterou není těžké každý rok naplňovat, protože tento u nás tak oblíbený jihokorejský režisér sází jeden za druhým. A navzdory velkoústým vyjádřením na loňské tiskovce, že Čas byl ze série trochu jiným filmů o tomtéž poslední a sebereferenční momenty (zařadil okázalé odkazy na své vlastní filmy) měly být definitivním rozloučením, je jeho snímek Dech nejen dalším z této řady... ale navíc jednoznačně nejprázdnějším. ___ Primitivní vyprávění lze sice opět považovat za další krok ke kimovskému minimalizmu s prvky parametrického vyprávění, ale proč si lhát a snažit se zachraňovat (implikovaného) režiséra, který už několikátý film jen odškrtává během vymýšlení a vyprávění filmu ze seznamu položek „co nesmí chybět, aby to bylo kimovské dílo“. Jen namátkou: téměř nemluvný milostný konflikt mezi několika málo postavami, motiv vody, roztrhané fotografie, opakující se sekvence, ponížení ženy, brutální exces, voyeuristické sledování a tak dále... ___ O Kimovi se toho za ty roky napsalo hodně, já sám už toho napsal hodně a vlastně se u každého dalšího filmu vždycky snažím přesvědčit, že u dalšího se na to vybodnu. Letos jsem tomu rozhodnutí mnohem blíž než kdy dřív. Dech je totiž co do vyprávění naprosto vyprázdněným naplněním primitivního modelu, do kterého jsou násilně zařazovány prvky ze zmíněného seznamu. Jenže kde bylo dřív umění, zbyl jen midcult, který ve své snadné sledovatelnosti řve, jak je velké umění. ___ Partneři mají blíže nespecifikované manželské problémy a málomluvná žena se zamiluje do vězně odsouzeného na smrt, který se každou chvíli pokouší o sebevraždu. Začne za ním chodit do vězení, přehrávat mu krátké stylizované hudební etudy na téma jednotlivých ročních období (to už jsme u tebe taky viděli, Kime). S každou z nich se prohlubuje jejich milostný vztah, přičemž všechno sleduje prostřednictvím kamer šéf vězení. Vězeň má zároveň v cele milostný vztah s jedním ze spoluvězňů, který pravidelně likviduje fotky, co mu hrdinka dává. ___ Všechno je stylizované, pomalé, mlčenlivé a doprovázené jednoduchými hudebními motivy, utopené v rádoby poetické atmosféře v záplavě měkkého svícení a dlouhými plynulými záběry. Vše působí snově a nic není realisticky motivované – vězňové bydlí v jedné cele na zemi bez postelí a pokrývek (vzájemně se zahřívají), šéf sleduje záběry z kamer na kvalitní širokoúhlé LCD televizi, na dozorce nenarazíte a všichni se pohybují pomalu, aby to působilo umělecky... Je to strašně prázdné, repetitivní, umělé a hloupé. ___ Umění na objednávku, za rok bude další chod. Děkuji, Kime, ale už skutečně nechci... ()
Zlatá Palma - výběr ()
Sebavykradacka plytkost, v ktorej je Kim zaslepeny hlavne sam sebou (co je velmi vystizne zobrazene skrz hlavneho dozorcu vaznice sledujuceho dianie skrz slnecne okuliare cez LCD monitor - nehra ho nik iny ako Kim osobne). Lacine a po vacsinu casu aj velmi otravne. ()
K čemu jsou Kim Ki-dukovi výborní herci, když snímek stojící na poetičnosti jí ve výsledku obsahuje sotva stopové množství? Správně, k ničemu. Již námět o sbližování zhrzené manželky od úplné, byť nefunkční rodiny a k smrti odsouzeného nemluvného zločince, který touží spáchat sebevraždu, neslibuje mnohé, ale mohl z toho být potencionálně dobrý film. Ovšem tentokrát se "djůk" utl opravdu hodně a místy až nesnesitelně. ()
Děkujeme, odejděte! "Dech" sice nezapře autorský otisk svého tvůrce, ale působí spíše jako laciná kopie již viděného. Spíše než coby pregnantní metafora tak vyznívá jako absurdní drama s vyšinutými postavami. Více v recenzi na Rejže.cz. ()
Naprosto vyprázdněný film - nemá atmosféru, emoce, zajímavý příběh, téma, nic. Spojení "točit se v kruhu" dostává nový rozměr. Napadá mě jediné přijatelné vysvětlení - Dech je dílo Kim Ki-Dukova dvojníka, protože režisér tak silných snímků jako Ostrov, Bad Guy nebo 3-iron zemřel... ()
Kim Ki-Duk se po Čase, který byl pro jeho tvorbu dost netypický, se opět vrátil ke svým málomluvným dramatům. Nejsem si ale jist, zda je to dobře. Dá se říct, že znalce Kim Ki-Dukova díla film ničím nepřekvapí, s výjimkou několika bizarních pěveckých čísel hlavní hrdinky, která jsou úmyslně směšná (aspoň doufám, že úmyslně). Pokud jsem v komentáři k Luku napsal, že onen sivý lučištník by měl podstoupit ústavní léčbu, zde totéž platí o obou hlavních postavách. ()
Pro mě zatím nejhorší snímek od Ki-duk Kima. Příběh rozpadající se rodiny a jednoho vězně odsouzeného na smrt, kde hlavní postavy byly jak vyždímané houby bez uvěřitelných emocí a s naprosto nelogickým chováním hlavní hrdinky. 30% ()
Kimův slabší kousek. Jeho starší filmy mě dokázaly svou atmosférou a příběhem mnohokrát strhnout, tady něco podobného nehrozí. Hudební čísla jsem si užil, ale jako by do filmu vůbec nepatřili a byly vystřižený z nějakého korejského Doremi. ()
Niekto by mohol povedať, že sa jedná o vykrádačku režisérových predošlých filmov "Jar, leto, jeseň, zima... a jar" a "Golfová palica". Podľa mňa sa ale jedná skôr o syntézu týchto filmov. V takom prípade ale by som pri takom veľkom režisérskom talente očakávala synergický efekt týchto dvoch majstrovských diel. Celok, ktorý má väčšiu pridanú hodnotu ako len súčet jeho častí. Opak je však pravdou a tento film je akýsi krok späť. ()
5796. Nekomfortnú celu obýva trojnásobný vrah Jin so samovražednými sklonmi. Je pomätený, je márnivý a čaká na popravu. Jeho bývalá známosť Yeon čo by rozpoltená osobnosť si činmi pýta psychiatra. V rozhádanej domácnosti tlmočí svoje krivdy tichom, pri návštevách žalára, prejavuje znovu obnovené (kostrbaté) sympatie a šíri falošný spev. Kim už zopár rokov kráča malými krôčikmi po okraji rozľahlej priepasti premotivovanosti, avšak tentokrát sa (pre poistenie) podradne uvelebuje na méte otravnej kreatívnej frigidity. Tapetuje/uctieva jar-leto-jeseň-zimu, spoluhlásky/samohlásky opätovne zamyká do úst ponižovanej ženy. Sleduje, opakuje, hapruje. Čiže prostoreko, vykráda sám seba a ideovo fučí ako dvojdňový jarmočný balón. Takáto prázdnota sa rozdýchať nedá a starého dobrého samouka/"outsidera" už asi tak skoro nespatrím, ale veľmi rád sa budem mýliť. ()
Už druhé Kimovské sklamanie, ktoré potvrdzuje, že to prvé nebola len náhoda. Neuveriteľne uťahaný dej s nulovou výpovednou hodnotou, nesympatická hlavná ženská predstaviteľka a v neposlednom rade kamera, ktorá podivným spôsobom zachytáva každého tak, že vyzerá ako čerstvo po plastickej operácii. Myšlienka, obsah, forma - nula bodov. NO. Alternatívny komentár: poetická sračka. ()
Filmový básník Kim Ki-duk tentokrát narazil. Dech bohužel neobsahuje nic nového a celý film je jenom laciná báchorka o tom, kterak se citově vyprázdněná žena zamiluje do vězně odsouzeného na smrt. Nijaký scénář a rádobypoetické okamžiky dávají pocit, že tohle natočil někdo, kdo se za Kim Ki-duka jen vydává. ()
Na Festivalu divných filmů by určitě tento Kimův pohled na pomstu zahýbajícímu manželovi dosáhl na stupně vítězů. Já měla pocit, že film ztrácí svůj dech. Postava voyerského šéfa věznice byla zcela nadbytečná a rozbíjela příběh v nevhodných místech. ()
A naschval dam pet hvezd a na Just, ze jo ! A rad obsahle vysvetlim na pozadani proc. Uz pri sledovani zaverecnych tytulku jsem vedel, ze se mi tento film proste hodne libil. A o tom, ze se film proste libi nebo ne o to cele je, ne? A muze to byt na hlavu postavena, za vlasy pritazena absurdita, ale proste se mi libi. Mozna pro to, ze i zivot je podobny. Takze budte radi, ze se vam to nelibi. Pardon ;-). Jo a ten reditel je Kim. ()
Kim Ki-duk se dostává tam, kde by ho nechtěl nikdo z nás..do neoriginálních, stále se opakujících a sama sebe obdivujících bahen patosu. Stále ho pokládám za PANA režiséra, ovšem pokud si nesundá klapky z očí a nezačne pracovat na něčem novém a JINÉM, nelze než na jeho filmy postupně zabřednout. Hlavní postavy velmi sporadicky - nebo vůbec - mluví .. to už tady bylo mnohokrát, poetika a symbolika sklouzává k jednoduchosti a obyčejnosti Kim Ki-dukovi nevlastní a režisér sám masturbuje své ego svým obsazením do role velitele dozorců. Příští rok vše se snad v lepší obrátí. ()
Další podivný vztah dvou málomluvných hrdinů à la Kim Ki-duk. Tenhle mix dramatu, romance a komedie sice nepatří k režisérovým nejlepším filmům, ale díky řadě naprosto absurdních scén jsem se u něj docela dobře bavil. ()
42nd KVIFF 2007 - OPEN EYES - Otevřené oči ()
Kim Ki-dukov zámer vtiahnúť diváka do mikroskopického sveta filmových hrdinov ide niekedy ruka v ruke s pocitom absurdnosti. Neuveriteľnosť scén ( otapetovaná návštevná miestnosť v base ) zápasí s divákom a hoci na chvíľu víťazí, v konečnom dôsledku vyznieva rozpačito. ()
Reklama