Scénář:
Rolf de HeerKamera:
Ian JonesHrají:
David Gulpilil, Peter Djigirr, Crusoe Kurddal, Richard Birrinbirrin, Jamie Gulpilil, Frances Djulibing, Mary DhapalanyVOD (1)
Obsahy(2)
Tento snímek působí dojmem hraného dokumentu. Může za to fakt, že celý film se odehrává kdesi v australské divočině a jediné postavy jsou domorodci hovořící mezi sebou místním dialektem. Od začátku sledujeme dvě dějové linie - skupina domorodých lovců se vydává na lov husích vajec do bažin, a ve volných chvílích vypráví jeden z nich, moudrý stařešina Minygulu, příběh o svých předcích. Kdysi dávno žil mladík jménem Yeeralparil toužící po krásné ženě svého staršího bratra Rijimirarila. Rijimiraril měl tři manželky, ale jednoho dne se mu prostřední manželka ztratila a i přes pátrání celého kmene se ji nepodařilo nalézt. Rijimiraril se domnívá, že mu manželku unesl člen jiného kmene a tohoto cizince zabije. Příslušníci cizího kmene ale naleznou mrtvolu a podaří se jim vypátrat vraha. Rijimiraril musí podstoupit akt odplaty - stojí na místě a jsou na něj vrhány oštěpy tak dlouho, dokud ho alespoň jeden nezasáhne. Rijimiraril je nakonec zabit a mladý Yeeralparil má právu být se svou vysněnou ženou... Snímek TEN CANOES získal v roce 2006 Zvláštní cenu poroty sekce un certain regard na filmovém festivalu v Cannes. (Lachtan44)
(více)Videa (1)
Recenze (35)
Tohle je prostě pohodička.. Příběh se rozpíná na všechny strany jako větve košatého stromu v květu. Spolu s jemným a laskavým humorem přináší něco málo teorie o tradiční výrobě kánoe, šamanských "hovnopraktikách", poučení o trpělivosti a v neposlední řadě jednu z nejsugestivnějších scén smrti v historii filmu. ()
Nestává se moc často, že bychom v našich končinách měli možnost vidět film s původními obyvateli Austrálie (nepočítám-li dokumenty). Tento film je natočený s citem a humorem, nádherná kamera okouzluje záběry australské přírody. Závěr možná trochu uspěchaný, ale třeba to bylo proto, že mně Zápaďákovi ten příběh nedokáže říct tolik co Austrálci. Každopádně příjemný filmový zážitek. ()
2* za prostředí. Australské domorodce ve filmu jen tak neuvidíte. Zbytek? Nuda. Příběh na 10 min roztáhlý na 75 min. Nulová rafinovanost propojení dvou příběhu současnosti a minulosti. Ani dokumentární kamera nic nezachrání. Od umírání obětováného týpka je to už nebetyčná nuda. Velká škoda, mělo to potenciál, jen to chtělo lepší scénář. Proč nebyl zapojen příběh manželky, která rok putovla za svým manželem? Vyplnilo by to vatu a děj by se zrychlil. ()
Úchvatná scéna tance i zpěvu smrti s následným rituálem a celkově často krásné záběry australské přírody drží moje hodnocení těsně nad „vodou“. Převelice zajímavé téma světa australských domorodců se zde dočkalo zpracování s podivným patvarem mezi neustálým monologickým vyprávěním jednoho z domorodců jakoby do mikrofonu v rozhlasu a sledem viditelně aranžovaných hraných sekvencí, které dotvářejí vizuální část. Po 10ti minutách jsem se v duchu ptal, proč film proslulého australského filmaře avizovaný coby dobrodružná komedie působí na mě jako formálně až tuctový dokument s několika pěknými „obrázky“, kde se jedna z invečnějších deviz projevuje v poněkud zvláštním střídání černobílého a barevného vizuálu? Ono pseudo-dokumentární zpracování za mě výrazně ubližovalo celkové atmosféře snímku, do níž se z mé strany většinou ne a ne plně dostat. Neustálý voiceover spíše vytvářel odstup mezi divákem a příběhem, než aby působil obohacujícím dojmem i ve spojení se záběry, které nám obrazem často vypráví úplně to samé. Propašovaný fekální humor australských domorodců, co se každou chvíli baví doslova o hovně nebo o tom, jak jim stojí penis, mi připadal nevtipný a dost strojený, než cokoliv jiného. Starším filmovým klasikám se střetem s australskou domorodou kulturou (Roegova Cesta / Weirova Poslední vlna / Herzogovo Kde sní zelení mravenci) se de Heerových Deset kánoí pro mě v rovině zážitku ani nepřiblížilo. [55%] ()
Ten film by byl skvělý, kdyby by byl rovnou natočený jako aboridžinská legenda. Žádné vyprávění, žádná druhá dějová linie, protože ta tomu prostě ubírala na síle, atmosféře a hloubce, nemůžu si pomoct. Takhle z toho totiž nic silnějšího nemám, celé mi to přišlo zajímavé, ale díky tomuhle vedení jako by to celé prošumělo kolem mě a po zhlédnutí jsem si nedokázal říct nic jiného, než "ale jo, ušlo to". Přitom Rolfa de Heera docela můžu a ani tady nemůžu říct, že by mě zklamal - přece jenom, Aboridžinci jsou jeho snad nejoblíbenější téma - a ten film určitě má co říct o spoustě věcí, ale sám si ubližuje tím vypravěčem, který doslovně popisuje jasné už z obrazu a dialogů postav, o kterých vypráví. I přes krásnou přírodu a potenciálně zajímavý scénář nějak nemám potřebu to vidět znova a dávat tomu vyšší hodnocení, než tři hvězdy. A docela mě to mrzí, na tohle jsem byl hodně zvědavý. 3* ()
Galerie (19)
Photo © Wild Bunch
![Deset kánoí - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/160/599/160599983_c9de17.jpg)
Zajímavosti (4)
- Počas natáčania v močiaroch mal filmový štáb strach a zároveň problém s prítomnosťou krokodílov. (MikaelSVK)
- Jedná sa o prvý austrálsky film, ktorý bol kompletne natočený v domorodom jazyku pôvodných obyvateľov tohto svetadielu. (MikaelSVK)
- Film Ten Canoes sa natáčal na severe Austrálie v administratívnej časti Severné teritórium. (MikaelSVK)
Reklama