Režie:
Joe DanteScénář:
John SaylesKamera:
John HoraHudba:
Pino DonaggioHrají:
Dee Wallace, Patrick Macnee, Dennis Dugan, Christopher Stone, Belinda Balaski, Kevin McCarthy, John Carradine, Slim Pickens, Robert Picardo (více)Obsahy(1)
Populární novinářka Karen White (Dee Wallace Stone) má nezvyklého obdivovatele – Eddieho Quista, sériového vraha a násilníka. Rozhodne se zúčastnit hry na jeho dopadení, ale po jeho zatčení a usmrcení ji začnou pronásledovat nezvyklé noční můry. Na doporučení psycholožky se podrobí rehabilitaci, ale postupně zjišťuje, že propadla stejné závislosti jako kdysi Eddie. S úplňkem se v ní probouzí touha po čerstvé krvi. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (101)
Jeden z těch povedenějších filmů o vlkodlacích. Překvapivě se tu nevykytuje jeden, ale hned celá komunita vlkodlaků. Příběh začíná jako detektivka a zhruba do poloviny filmu téměř nic nenaznačuje tomu, že by mělo jít o horor. Napětí je tu gradováno, v několika vlnách se objevují atmosférické scény, které jsou ale před vyvrcholením utnuty. Tahle roztříštěná stavba ale dodává perfektní základ pro druhou polovinu filmu, která je neuvěřitelně našlapaná – jednak se tu prolínají lidové pověry (stříbrné kulky) a pak se o zábavu stará celá vlkodlačí komunita, kdy se spád děje až do konce filmu nezastaví. Hlavně efekty jsou výborné – maska a proměna na vlkodlaka vypadá neuvěřitelně dobře (hlavně obličejová část – čenich a tlama). Jen ty uši vypadají moc špičatě a místy až komicky. Nevím, jestli je to nějaké nevyřčené pravidlo, že se v každém filmu o vlkodlacích musí objevit nějaký odkaz na původní film The Wolf Man, ale tady je jich hned několik – jednak se tu vyskytuje postava dr. George Waggnera (Waggner byl režisérem Wolf Mana) a úplně na závěr se na televizní obrazovce objeví přímo sekvence z tohoto filmu. Narozdíl od svých pokračování je The Howling skvělou podívanou. ()
Vlkodlačí filmy nepatří zrovna mezi můj nejoblíbenější druh hororu, The Howling mě rozhodně stanovisko změnit nepřinutí. Hlavním problémem tohoto snímku je jeho první polovina, jež není nudná poměrně, nýbrž neskutečně. S druhou půlí se děj konečně zrychlí a začne nabírat na obrátkách, aby byl nakonec zabit na výsost pokaženým závěrem. Několik scén s vlkodlaky je skutečně povedených, jiné ale už tak dobře nepůsobí. Jako například ta s přeměnou člověka ve vlkodlaka, která dnes vypadá docela směšně - a když ji porovnáme s podobnou scénou z An American Werewolf In London, vychází z toho ta zdejší jako naprostý loser. 50% ()
║Rozpočet $1milión║Tržby USA $17,986,000║Tržby Celosvetovo $19,300,000║ ()
Problém KVÍLENIA VLKOLAKOV je v tom, že jeho prvá polovica je nudná a pripomína skôr serial killer (!). Až keď sa dej prenesie z mesta do malebných, ráno zahmlených lesných zákutí (a nekonečného húkania nočných sov), dostane snímka správnu hororovú chuť. Plus skvelé masky (Rob Bottin a Rick Baker), dostatočné množstvo sexu (pri ohni) a drsné krvavosti (odseknutá ruka). Spielbergov chránenec Joe Dante osciluje medzi pôsobivým werewolf-movie a komediálnejším béčkom 80. rokov. Ďalšie diely už boli čisté zverstvá. ()
Tak tohle jsem vůbec nepobral ... ani nechápu úspěch tohoto horroru a následující 3 (prý ještě horší ...) pokračování ... Půl filmu úplně o ničem. Půl filmu někde na farmě s vidlákama, vůbec žádný děj, scénář, posouvání děje, vysvětlování o co vlastně jde, kdo je hlavním hrdinou filmu atd. Najednou mi tam vybafne vlkodlak bez jakékoliv scénické hudby a gradace (měl jsem na hlavě kvalitní sluchátka), takže se ani neleknu. Trapné vyústění v objevení se postavy, která všechny pokosí puškou (ale do té doby ve filmu skoro nehrála), finále docela vtipné ... Ale prostě divný, nezáživný, nudný horror. Ani ty triky nebyly nic moc plus absolutní absence gore až na tu useknutou ruku. Oproti Americkému vlkodlakovi v Londýně (1981) slabá nevýrazná nuda ... ()
První Howling patří do klasiky žánru, i když stejně starý Americký vlkodlak v Londýně ho trošku zastínil. Sice tu není tak strhující atmosféra jako u druhého jmenovaného, ale tajuplné lesy plné krvežíznivých vlkodlaků, ke všemu za doprovodu Donaggio hudby, to bohatě vynahrazují. Hodně velkou zásluhu na jeho nepopřené kvalitě mají hlavně maskéři Rick Baker (již zmíněný Americký vlkodlak) a Rob Bottin (Věc, Total Recall). ()
S významnými vlkodlačími filmy jako by se na začátku 80. let tak trochu roztrhl pytel. Joe Dante (později natočil např. Gremlins) se rozhodl konkurovat trháku American Werewolf in London Johna Landise snímkem THE HOWLING. Do týmu se mu podařilo získat i renomované specialisty Roba Bottina a Ricka Bakera, kteří odvedli vynikající práci právě na maskách v Americkém vlkodlakovi. Nutno ovšem dodat, že tentokrát nebyl výsledný efekt zdaleka tak přesvědčivý jako v Landisově filmu. Přesto nelze Howlingu upřít jisté kouzlo, kterému ve své době podlehlo nemalé množství diváků. Poměrný úspěch zajistil filmu i několik pokračování. Vytí vlkodlaků od svého vzniku nechybí v žádné horrorové encyklopedii, a bývá často vyzdvihováno předními kritiky. Je velice zajímavé srovnávat při čtení Encyklopedie fantastického filmu (vyšla v roce 1993 ze spolupráce časopisů Cinema a Ikárie) názory těchto publicistů s míněním našeho předního scifisty Pavla Beneše. Podle něj Howling nevyváženě balancuje na hraně mezi parodií a horrorem, kdežto jeho zahraniční kolegové pokládají film vesměs za vydařený počin: „Opravdu hrůzostrašný snímek, který je něčím víc než pouhou sérií šokujících vražd. Kdyby měl známější herce a o něco lepší scénář, mohl být živoucí klasikou“, tvrdí R. E. Geis z britského časopisu Screen International. Film na tuzemského (horrorové mytologii nepřivyklého) diváka, působí skutečně místy trochu obskurně, což způsobuje podvědomé nutkání hledat v něm parodickou rovinu. Tomuto dojmu by mohlo napomáhat i množství vtipných narážek a odkazů (kreslená Červená Karkulka v televizi, diskžokej Wolfman Jack, výtisk Kvílení Allena Ginsberga atd). Jedním z nejpodivnějších zážitků, jaké The Howling nabízí, je pohled na párek pářících se vlkodlaků, prskajících rozkoší. Naopak asi nejsilnějším (možná nechtěně filozofickým) momentem zůstává scéna, v níž se jedna z ženských hrdinek promění v přímem televizním přenosu ve vlkodlaka, a my sledujeme následný rozhovor štamgastů v baru: „To bylo jen v televizi. Nebyla to skutečnost!“ tvrdí jeden. A druhý mu s klidem opáčí: „To ještě neznamená, že se to nemohlo stát.“ [Napsáno v září 2006 pro blog Horror, Chlast & Rock'n'Roll.] ()
Howling patrí k najlepším hororom s vlkolakmi? Tak to sú potom vlkolačie horory v riadnej riti. Horor bez atmosféry, nezaujímavý a hlúpy. Dobré boli len masky, inak strata času. ()
Jeden z nejlepších hororů na téma vlkodlak, kterej sem kdy viděl, sice dejme tomu tak do půlky to působí hodně pomale, ale díky dobrý atmosféře to ani nějak nevadí a pak následuje opravdu vynikající část, která nepostrádá napětí, krev a několik fakt výborných hororových scén. A krom toho na tu dobu vzniku tu jsou dobrý triky, sice pokud se tomu člověk opravdu bude chtít smát, tak to neni samozřejmě žádnej problém, jelikož to působí celkem uměle, ale podle mě to dokáže zároveň navodit velice slušnou strašidelnou atmosféru a samotná přeměna člověka na vlkodlaka je hodně zdařilá. Docela překapení a po Vlkovi s Jackem Nicholsonem asi druhej nejlepší horor na tohle téma ()
Zježená vlčí srst, jasný měsíc a nakonec v akci i kulky stříbrné v Danteho vlkodlačím peklíčku. Na svou dobu obstojné masky a jedna delší trikově vydařená proměna, ale co je to platné, když je to strašně hloupé, s podivnou návazností scén a v některých chvílích rámované opravdu bizarní hudbou. Snahu vecpat tam nějaký sexuální aspekt werewolfí podstaty, narážku na Jonestown či kritiku senzacechtivosti televize by možná šlo ocenit, kdyby Joe zase nechtěl být tak trochu na sílu i zábavný.. ()
Týmto titulom odštartoval na začiatku osemdesiatých rokov minulého storočia americký režisér Joe Dante (učedník a obľúbenec veľkého Stevena Spielberga) sériu werewolf snímkou, ktorá sa dočkala mnohých ďalších pokračovaní a stala sa významnou ikonou tohoto špecifického horrorového subžánru. "Howling" (Zavýjanie) je dnes pre fanúšikov horrorovej filmovej tvorby klasikou v oblasti filmov o vlkodlakoch. American old school werewolf horror. *** ()
Joe Dante má rad áčkové i béčkové horory a já mám rád Joa Danteho. Tentokrát mi ovšem oproti jeho ostatním počinům chyběla velmi důležitá složka - humor. Ano, takhle navážno to prostě není ono a děj si čas od času o nějaké to odlehčení přímo říká. Teď samozřejmě nemám na mysli výtečný úvod, který má atmosféru jako od Briana de Palmy, ale většinu z toho, co se pak stane v Kolonii. Úplný závěr, v němž se humoru konečně dočkáme, to jasně ukazuje. Měli jsme se víc smát, pak bychom se možná i víc báli. ()
Po pravdě mě to začalo bavit až když se na scéně objevil vlkodlak, vypadal v tu chvíli dost hrozivě a který mě z poklidné jízdy probudil. Možná trochu pozdě, škoda. ( Hodnocení: 5/10 ) ()
Slabšie ako American Werewolf in London. Ten je zábavnejší, obsahuje gigantickú dávku nadhľadu a je remeselnejšie natočený po všetkých stránkach aj tej trikovej a o niekoľko tried. V rámci žánru je Howling však stále podareným filmom. ()
Je smutné ako niektoré filmy dokážu zostarnúť. 5/10 ()
Čekal jsem lepší kvalitu. Ani by mě nevadilo že triky zestárly, ale režisér má veliký problém s napínavostí scén a také první polovina je vyloženě nudná. Dále platí, že opravdu dobrý Vlkodlačí horor je nedostatkové zboží. 40% ()
První a nejlepší část vlkodlačí série. Sympatická D. Wallaceová v roli Karen pátrá tak dlouho po vlkodlacích, až spadne přímo do jejich doupěte. Průměrný příběh se rozjíždí v momentě, kdy nastoupí na scénu vlkodlaci. Mistr speciálních efektů, Rick Baker, zde poprvé předvedl dokonalou proměnu člověka ve vlka, kterou pak vypiloval v Americkém vlkodlakovi v Londýně, za niž dostal Oscara. Svůj poznávací rukopis zanechal i v Michael Jackson: Thriller a podílel se rovněž na Vlkodlakovi (2010). Druhým výrazným specialistou byl Rob Bottin (Hra o trůny, Věc 1982). Ve filmu se objeví dvakrát ukázka z universalské klasiky Vlkodlak (1941). Tajemný les s mlhou, úplněk a mořskou zátoku střídají scény napětí a strachu. Nechybí vlkodlačí sex, jednou z nejlepších akcí je pak pronásledování Kareniny kamarádky Terry (B. Balaskiová) vlčí bestií. O atmosferickou hudbu se postaral skladatel žánru P. Donaggio (Carrie 1976, Trauma 1993). Za připomenutí stojí, že svůdnou vlkodlačici Marshu Quistovou ztvárnila comicsově krásná Elisabeth Brooksová. Po letech opět spokojenost. ()
Ten film má nakonec příjemně vzestupnou tendenci. Začátek je hrozný a chaotický, po přesunu na ostrov se ustálí psychologie a divák pobere tvůrčí záměry a poslední třetina je dokonce velmi dobrá (pasáž po zapálení stodoly možná i výborná). Škoda celkové křečovitosti a absence tvůrčí iniciativy, potenciál odvážné formy nemusel končit u vlkodlačího sexu a odhalené Elizabeth Brooks, které bych okamžitě přidělil roli v Pobřežní hlídce. 55% ()
(Unrated version) Scény v noci v lese = skvelá atmosfére. Ostatok = vata, vata, vata. Prvú polhodinku sa nič nedeje, ale potom ako sa hlavní hrdinovia premiestnia do dedinky, sa to celkom zlepší. Celkom? To znamená, že z času na čas príde atmosférická, zaujímavá scéna, ktorá je ale hneď vystriedaná nudnou vatou vyplňujúcu 80% filmu. Masky sú smiešne, hlavne tá posledná premena zakončená akýmsi plyšákom - ale to oceňujem, film má vďaka tomu brakovú atmosféru ... teda aspoň niekedy. Nuž takto sa zrodila táto neslávne známa séria, teda ak bol začiatok taký, nečudujem sa, že ... ()
Vynikajúci vlkodlačí horor starej školy, podľa roku vzniku je zrejmé, že ešte klasickým hustým spôsobom. Super klasika, ktorá boduje vďaka svojmu stvárneniu a komplexnému prístupu. The Howling obsahuje teda nie len hustú atmosféru, ale aj kvalitné herecké osadenstvo, názornosť a trocha tej erotiky a humoru. Proste komplexný prístup. Dee Wallace v roly hlásateľky správ Karen zistí, že toto jej povolanie a vytŕčanie sa na obrazovke v hlavnom vysielacom čase má aj svoje úskalia. Pred obrazovkou totiž vysedáva všelijaká banda. A logicky ani Karen neobíde nepríjemná skúsenosť s jedným hnusákom. Karenine problémy však týmto nekončia, práve naopak. Veľmi vydarené filmové spracovanie, ktoré sa odohráva prevažne v temnom lese, kde nie je núdza o napäté situácie. Byť tam, sekeru by som asi nespustil z ruky. U mňa plný vlkodlačí počet. Auuuuuuuuuuuuu. ()
Reklama