Režie:
Petr TučekKamera:
Andrej BarlaHudba:
Svatopluk HavelkaHrají:
Václav Kotva, František Peterka, Jaroslava Vysloužilová, Jaroslav Kníže, Karel Jelínek, Stanislav Stolbenko, Drahoslava Landsmanová, Karel Roden (více)Obsahy(1)
Ztroskotanci, alkoholici, darmošlapové… a mezi tuto žižkovskou sebranku se dostane bezelstný a důvěřivý dobrák se srdcem na dlani... Obuvník Lájošek Cína (V. Kotva) je naivní dobrák se srdcem na dlani, který, jak je den dlouhý, nevyjde ze svého krámku, kde také spí, a jedinou společnost mu dělá malé zatoulané kotě. Jednoho dne k němu vpadne svérázný řidič náklaďáku Martin (F. Peterka), který si Lájoška okamžitě přisvojí jako svého nového závozníka a stane se jeho životním průvodcem s plánem mu jeho poklidné žití od základu přestavět. V žižkovské kolonii na Krejcárku ho seznámí s půvabnou Magdou (J. Vysloužilová), do níž se Lájošek zamiluje a začne s ní žít i s jejími čtyřmi dětmi. Brzy nato čekají vlastní a jejich život by se zdál ideální, ale každé štěstí něco stojí… (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (48)
Petr Tuček je režisér Packal, vlastně nic dobrého pro filmový kumšt neudělal. Tento film je ale poněkud vyjímečný, vykreslení postav velmi originální, Václav Kotva jako velký player , co v ostatních domácích filmech hrál pouze vedlejší role. Vadila mě první polovina, kde Peterka přehrává svoji roli bohéma a opilce a s příběhem to souvisí velmi málo. V druhé polovině se rozvijí skutečné drama dobráka Lájoše a kurvy Magdy. Škoda přeškoda, že tuto předlohu neuchopil do rukou někdo zdatnější, než Tuček. Závěrečná alegorie v horách je ale velmi povedená. ()
Nevím kolik hlavních rolí Václav Kotva dostal, ale možná je tohle jeho životní, byť si jej asi budeme pamatovat z jiných rolí. O Žižkově se toho namluvilo dost, sám toho taky hodně pustil jeden z nejslavnějších rodáků Jiří Krampol. Byla to asi drsná čtvrť a František Peterka, jinak známý především z komedií, se role zhostil dobře, ale zase tak těžké to neměl, když na to vypadal. Film je hlavně o tom, jak se tak dlouho ustupuje ze svých pozic, že už není kam ustoupit. Konec tak vyloženě spěje k tragédii, když je dobrák ždímán o sto šest a nikdo to neocení. ()
Hravé a ukřičené filmové fanfarónství Františka Peterky s kontrastní kotvou v podobě Václava Kotvy a jeho střídmého herectví. Nemám moc rád tyhle defektní příběhy s defektními charaktery plácajícími se v, no ano, hovnech, vlastní neutěšené a špinavé existence plné hospodské filozofie. Na druhou strnu místo ublíženectví převládala obyčejná chuť po životě a štěstí a probleskující bolest byla skutečná, a to ať už ve vztahu vejtahy Martina a jeho distingované ženy Kateřiny či dobráckého Lájoška a zhýralé Magdy. Symbolické nadstavby a formální podivnosti pak příjemným zpestřením, ale působily na mě vcelku nesouvisle a samostatně než v nějakém harmonickém celku. Sekerou mělo pak vše skončit. ()
Československý tragikomický snímek z Žižkovského předměstí. Hlavní postavu dobromyslného až naivního prosťáčka Lájoška Cínu ztvárnil V. Kotva, muž známý především z malých či nepatrných rolí. Dobrota, tolerance, skromnost, trpělivost a náznak nadpřirozených schopností u tohoto muže je tak evidentní, že mu blízcí přátelé říkají Svatej. Vedle hlavní postavy můžeme sledovat herecké umění F. Peterky, jehož role hlučného bohémského závozníka Martina Zacha byla velmi výrazná, avšak pro samotný děj až tak podstatná nebyla. Jednoznačně největší objev v tomto snímku pro mě představuje J. Vysloužilová, hrající atraktivní, dominantní ženu Magdu, matku čtyř dětí, jejíž morálka klesla na samotné dno. Právě citový vztah a jeho vývoj Lájoška vůči této nehodné osobě považuji na dramatu za nejzajímavější. V momentě, kdy tato žena bez zábran přesvědčí nebohého Lájoška, že spolu mají dítě černé pleti, mnohého diváka napadne, že tento vztah neskončí zrovna šťastně. Ve snímku se často objevují scény z obyčejné žižkovské pivnice, kde spolu s Lájoškem a Zachem tráví čas intelektuál Samuel a cynický hrobník Jožka. Snímek se mi osobně nejeví jako obzvláště podařený, neboť kromě chaotického začátku obsahuje nekteré zbytečné scény, jež odvracejí pozornost od hlavní dramatické linie, avšak díky neokázalému a neokoukanému herectví V. Kotvy a přesvědčivosti a sex-appealu zapomenuté J. Vysloužilové volím nadprůměrné hodnocení. ()
,,Stejně se všichni sejdem až v hrobě! My mužský si na sebe nikdy nenajdeme čas." V kontextu rozmanité a bohaté čs. kinematografie (byť mnohdy trezorové) na přelomu 60. a 70. let se ani příliš nedivím, že tenhle film v době vzniku diváky nezaujal a krátce po premiéře okamžitě zapadl i bez zařazení do trezoru. O to více ho jde docenit s odstupem mnoha let pro velice osobité zobrazení člověka z lidu uprostřed socialismu, kdy tenhle svět trpěl periférními jedinci nacházejícími zálibu v chlastu, buranské zábavě či cizoložství stejně jako kdykoliv jindy (i dnes). Jen ne v každé době byla samozřejmě možnost točit filmy s podobnými tématy. Svatej z Krejcárku je hodně svéráznou tragikomedií, která nešetří černým a absurdním humorem či přímo bizardními výjevy (hodně se mi líbila třeba scéna, kdy bujarou zábavu tří pánů v jakési zapadlé díře přerušení otevírající se dveře a v nich stojí hrobník v přímo kouzelníckém obleku se sváteční kytkou v ruce). S výjimkou Františka Peterku (do podobných rolí se prostě hodil...) zde divák neuvidí žádné známé herce; výjimečně hlavní postavu bývalého ševce Lájoška Cínu, který se podlehnutím vtípkům nechtíc dostáva do podivné party, ztvárnil představitel obvyklých filmových miniroliček Václav Kotva. Děj střídající pravidelně komické i dramatické momenty pomalu jasně spěje k tragickému vyvrcholenímu. Konec mě trochu překvapil, i když jsem nějakou tu tragedii očekával, neboť jen rázná šokující událost mohla podobně ujeté eskapády po Žižkově a několikanásobné flirtování kolem sličné Magdičky zastavit. Film má v sobě slabší místa, ale naštěstí vrcholí originálním "nebeským" finále, a patří rozhodně k tomu nejzajímavějšímu z tvorby Petra Tučka. 75% (viděno v rámci Challenge Tour: "52 let filmů za 52 týdnů" – 2019) ()
Zajímavosti (1)
- Filmovanie prebiehalo v Prahe na Žiškove. (dyfur)
Reklama