Režie:
John GuillerminScénář:
Stirling SilliphantKamera:
Fred J. KoenekampHudba:
John WilliamsHrají:
Steve McQueen, Paul Newman, William Holden, Faye Dunaway, Fred Astaire, Susan Blakely, Richard Chamberlain, Jennifer Jones, O.J. Simpson, Robert Vaughn (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Mrakodrap, který má stopětatřicet poschodí a před sebou slavnostní uvedení do provozu, postavil stavební magnát Jim Duncan podle návrhu architekta Douga Robertse, který využil nejen všech svých znalostí a zkušeností, ale také nejmodernějšího vybavení a poznatků v oblasti bezpečnosti. Ani jeden z nich však netuší, že Duncanův zeť Roger do stavebních prací nejednou zasáhl a v rámci pochybných úspor udělal z mrakodrapu smrtící past. Zatímco se na slavnostní otevření sjíždějí významné osobnosti, vznikne v jednom z malých skladišť pro údržbu k malému požáru. Nikdo netuší, že polovina supermoderního bezpečnostního systému nefunguje a požár se pomalu šíří. Následuje selhání elektrického systému, a když se oheň setká s plynem, dojde k explozi, která promění mrakodrap v planoucí pochodeň a odřízne hosty od možnosti uniknout smrtícímu žáru. Do boje s živlem se pouští nejen zoufalí lidé uvěznění v nebezpečné pasti, ale také hasiči pod vedením chladnokrevného a odvážného Michaela O'Hallorhana. Je to závod s časem, závod, v němž padají masky a na povrch vyplouvá pravá a často nečekaná tvář jednotlivých postav. O poslední odvážný kousek se pokusí Doug s Michaelem, kteří chtějí odpálit obrovský rezervoár na střeše mrakodrapu, obsahující téměř dva miliony galonů vody. (TV Nova)
(více)Videa (1)
Recenze (565)
Dobré, dobré to je, o tom žádná. Nesedí mi tu vlastně jen dvě věci, teda lidi - dva toxičtí náfukové v čele s McQueenem a jeho spory o počet dialogů ve filmu. Navíc mi nepřijde, že by dělal nějakou prvotřídní pracicku. Jinak ale vetu: "Normy... Tím se stavebnici ohání vždy, když jsou v koncích" zarámovat a do kamene tesat. Film je sice starej, ale očividně se za tech hromadu let nic nezměnilo. ()
Ďalší z rady vynikajúcich katastrofických filmov, ktoré v tej dobe vznikali ako na bežiacom páse, s obľúbenou hereckou elitou McQueen a Newman, ktorá zrejme prispieva k vyzdvihnutiu práve tohto filmu nad tie iné rovnako vydarené. Mne sa však zdá, že predsa len The Poseidon Adventure na mňa zapôsobil napínavejšie. ()
Výkladní skříň filmů o lidech konfrontovaných s vlastní smrtelností a zřejmě to nejlepší, co katastrofický cyklus v sedmdesátých letech přinesl. Během čtyřicetiminutové expozice jsou nám představeny téměř všechny důležité postavy (vyjma McQueena, na kterého si jako na hlavní hvězdu večera musíme ještě chvíli počkat), jsou utvořeny páry, které následně mohou být rozdělovány a spojovány i načrtnuty subsvěty (zejména bohatí vs. chudí, později také civilisté a hasiči), jejichž střetávání bude zajišťovat dynamiku filmu. Na projekt vycházející ambiciózně ze dvou knižních předloh a dirigovaný dvojicí vyhraněných osobností (Guillermin režíroval herce a staral se, aby všechno drželo pohromadě, Allen si jako producent ošéfoval akční a trikové scény) je Skleněné peklo uspokojivě konzistentní, byť mu během poslední hodiny trochu dochází kyslík. Scény napínavé bez ohledu na to, nakolik (ne)sympatická postava se nachází v ohrožení, prozrazují hitchcockovskou školu. Stejně tak vedení naši pozornosti k možným zdrojům budoucího neštěstí (příčinu požáru vidíme jako první bez přítomnosti jakékoli postavy). Nenápadně, ale důmyslně film pracuje s barevností jednotlivých scén – od chladně modrých a zelených odstínů se přechází k „hřejivým“ barvám ohně, jež vizuálnímu stránce postupně začne dominovat. Přes rozdrobení děje do mnoha individuálních dramat, ne vždy nejelegantněji integrovaná do jádra vyprávění, neztrácíme ze zřetele, že oheň se šíří po celém mrakodrapu a v ohrožení jsou desítky lidí. Nejbezbrannější jsou v konzervativním duchu katastrofických filmů přirozeně ženy a děti, zatímco mužští hrdinové zosobňují vedle chamtivosti a zbabělosti zejména neohroženost, tvrdou fyzickou práci a hrdinství. Na vině jsou prohnilí jednotlivci, nikoli systém a není problému, který by se nedal vyřešit návrat k tradičním ctnostem, což Američané po destabilizujících 60. letech a aféře Watergate potřebovali slyšet. Princip je jednoduchý, cíl jasný, prostředky okázalé, zábava zaručena. 80% Zajímavé komentáře: tron, choze, genetique, Rex Mundi, Ony, agathon ()
(1001) Viděla jsem víc lepších filmů o lidské pýše. Ale pocit zhoubné monumentality z toho divák získá, to zase ano. Já mám u tohohle typu filmů problém s tím, že při takovém množství postav není příliš času ani prostoru pro emocionální investování do osudů a ze všech jsou jenom takové pokusné myšky. Říkám si: "Faye Dunaway neumře, na to je moc slavná, ale tuhle paní neznám, chudák paní, ta někam nejspíš spadne." A takováhle schematizace a objektifikace (pořád nevím, jestli je to opravdové slovo) lidského prožitku mi nedělá dobře. Ten odstup je pro mě ve své podstatě děsivější než všechny plameny a výšky dohromady. Závěrečné zmoudřelé hlášky tří hlavních mužů potom v takovém světle působí směšně a školometsky a míjí se jakýmkoliv účinkem. Kombinaci nejpůsobivější/nejumírněnější/nejpravděpodobnější závěr dějového oblouku u mě vyhrál Fred Astaire - a za povšimnutí stojí to, že svůj "message" předal beze slov a se zvířetem v náručí. Co se týče napínavosti, tak jsem si u filmu pletla šálu a v klíčových situacích mi utekly tři oka, takže čistě z tohoto hlediska by si film zasloužil plný počet bludišťáků. Po zprůměrování mi ale vychází průměr. ()
Skleněné peklo, základní pilíř katastrofického filmu stojí na všech obehraných klišé stejně tak pevně jako samotný žánr na tomto snímku. Během necelých tří hodin režisér John Guillermin stupňuje tempo v intervalu schodů mrakodrapu, aby nakonec dospěl až k samotnému vrcholu v podobě závěrečného „spásného plánu“. Akční scény režírované Irwinem Allenem ani po více než 30-ti letech neztratili nic ze své působivosti, realističnosti a hlavně, napínavosti. Pyrotechnická práce je bezchybná a díky kameře a střihu je povýšena na delikátní záležitost pro fajnšmejkry. Navíc i samotný příběh, byť plný (v dnešní době) okecaných replik, psychologické jednotvárnosti hrdinů a celkové dramatické stavbě plné nejrozmanitějších klišé, je maximálně poutavý a díky bezvadně odvedeným hereckým výkonům je celý tento film povýšen na královskou podívanou bez hluchého místa či minimální porce nudy. Žánrová učebnice! ()
Galerie (63)
Zajímavosti (44)
- Steve McQueen (O'Halloran) obdržel nabídku tří milionů amerických dolarů za natočení pokračování. McQueen však zabouchl producentům dveře před nosem, a to doslova. (Mikino00)
- James Franciscus a John Forsythe byli hlavními kandidáty pro roli senátora Parkera. Kvůli přílišné podobě s tehdejšími politiky – demokratickým senátorem Johnem Tunneym a republikánským guvernérem Ronaldem Reaganem – nebyl nakonec obsazen ani jeden, protože tvůrci chtěli z filmu vynechat politiku. Roli nakonec získal Robert Vaughn, který se nepodobal žádnému tehdejšímu politikovi. (oje)
- Celosvětová premiéra proběhla 16. prosince 1974 v Los Angeles. (Varan)
Reklama