Režie:
Tonino ValeriiScénář:
Ernesto GastaldiKamera:
Giuseppe RuzzoliniHudba:
Ennio MorriconeHrají:
Terence Hill, Henry Fonda, Jean Martin, Geoffrey Lewis, R.G. Armstrong, Steve Kanaly, Leo Gordon, Antoine Saint-John, Piero Lulli, Mario Brega, Marc Mazza (více)Obsahy(2)
Zkušeného pistolníka Jacka Beauregarda (Henry Fonda) už nebaví být ustavičně ve střehu a dokazovat náhodným mladým puškám svou rychlost. Chce se jen sejít se svým dávno ztraceným bratrem a pak navždy odplout do vysněné Evropy. Do cesty se mu ovšem postaví vynikající střelec a vtipálek, který si říká Nikdo (Terence Hill) a má docela jiný plán ohledně Beauregardova osudu. Začíná záchranou života a končí pistolnickým soubojem dvou modrookých střelců v pravé poledne... Spaghetti western říznutý klasickou italskou komedií natočil v koprodukci Itálie, Francie a Západního Německa režisér Tonino Valerii, někdejší asistent režie u dolarové trilogie Sergia Leoneho. Jeho vliv je patrný zejména v úvodní scéně, namísto opisování jde však u Valerie spíše o poctu a dál se snímek ubírá vlastním směrem. Rozkročený mezi taškařicí nad nejznámějšími westernovými klišé a nostalgií nad mizející érou nespoutaného Divokého západu. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (265)
Staré dobré filmy mě pořád dokážou překvapovat. Dokonce i v případě mých oblíbených herců. Tady se naprosto nádherným způsobem předvedl Terence Hill, můj oblíbenec s dvojky z Budem. A to ve filmu, který jsem za celých svých 24 let života ještě neviděl. Stydím se, ale zároveň musím říct, že jsem si ten moment užil nejlépe, jak jenom to šlo. Mé jméno je Nikdo je nádherný western s typickými dobráckými a tím pádem i komediálními kořeny. Terence Hill hraje neuvěřitelného dobráka. Henry Fonda zase chlápka, který do westernu vysloveně patří. Tady je ale Terence Hill a celé to nabírá neuvěřitelně krásnou atmosféru, která začíná a končí nejenom na dialozích, ale hlavně, a to především, na nekonečně dlouhých a překrásných pohledech očí mezi Terencem a Henrym. Tak krásné emoce dokáží ve filmu ztvárnit jenom dokonalí umělci. Dnes už se to nenosí, ale dříve bych jim za tyhle zážitky nosil zlaté banány na stříbrném podnose. Krásný zážitek a věřím, že bude krásný i pokaždé, kdy se na něj znovu podívám. Scéna, kde Terence přišel do hospody zedřenej jak kůň, dal si pivo, pak asi dva litry whisky a nakonec ještě byl schopnej zbalit jednu bábu za pultem, prostě nemá chybu. Takhle bych se po dvou litrech tý nejtvrdší whisky chtěl cejtit i já. No, Terence je prostě frajer. ()
Takový potenciál a přitom tak rozpačitý výsledek... Mohl to být krásný westernový epos o vztahu stárnoucí pistolnické legendy s jejím velkým a talentovaným obdivovatelem, jenž by současně fungoval jako mírně parodická pocta leoneovkám. Už jen to, jak tu Morricone variuje/paroduje/vykrádá sám sebe (a Wagnerovu Jízdu valkýr), je dost dobrý důvod, proč Nobodyho vidět. Přestože Leone film především produkoval, je tu jeho specifický režijní styl cítit v nejedné scéně (samozřejmě hlavně úvod v holičství) a obsazení obou hlavních rolích asi nemohlo být o moc lepší. Jenže je to tak strašně epizodické a koncepčně nevyhraněné, že mě to vlastně skoro vůbec nebavilo. Chvíli z toho dýchá osudová atmosféra jak z TENKRÁT NA ZÁPADĚ a vzápětí sledujeme něco jako parodii na daný film, popřípadě komediální taškařici typickou pro Terence Hilla. A Valerii bohužel není Tarantino, aby dokázal vícero poměrně odlišných stylů skloubit v rámci jednoho filmu, aby výsledek byl konzistentní. Postavy i příběh jsou skvěle načrtnuty, jenže vinou výše zmíněné nesourodosti není ani jedno adekvátně dotaženo a film se kvůli tomu vlastně nikdy doopravdy nerozjede. Celý je v podstatě jako jeho vrcholná scéna (1 proti 150) - scéna pomaloučku graduje a graduje, divák čeká a čeká... A nakonec nepřijde skoro nic, co by tu dlouhou gradaci odůvodňovalo a diváka za jeho čekání odměnilo. 50 - 60 % ()
Místo nádražní stanice holičství, pouť s domem hrůzy, tikající hodiny a nájezdy Divoké bandy Valkýr pod taktovkou mistra Morriconeho, náhrobní kámen Sama Peckinpaha, parodické scénky, Leoneho námět a spousta hluchých míst v posledním westernu Henryho Fondy. Řekl by někdo, že se tohle všechno vleze do jednoho filmu a bude to konzistentní? Nejspíš Nikdo.. ()
POŘÁD SI HRAJEŠ? Tak tato otázka je naprosto přesná, protože Terrence Hill je zde opravdu velice hravý a tato jeho vlastnost je ve světě chladného divokého západu velkým osvěžením. Nejsem zrovna fanda westernů a nedokážu je brát dostatečně vážně. Takže pokud je v nich přítomný humor vůbec se nezlobím. A tady mě Terrenceho vylomeniny se střílením do sklenic, sebráním jablka batoletu apod. v první polovině velice bavily. Odlehčená je i Morricconeho rozverná hudba a v některých chvílích i tvůrčí nápady (honička ve skladu ze zrcadly.) Díky těmto odlehčeným prvkům se film dá v pohodě dosledovat. Jinak jsem ale ve vážně míněných scénách jsem hlavně trpěl nudným westernovským nádechem, rozvláčností, zmateným dějem a přílišným natahováním. ()
Nejvtipnější komediální western,stejně srovnatelný snad jen s Hillovým dědictvím.Paradox je že v obou bez velkého Buda Spencera.Tady ale všechno šlape jako hodinky a hlavně Leone dokázal z Hilla vytřískat úplně všechno.Přijde mi jako by si Hiill už žádnou roli potom nikdy tak neužíval,jako tady.100% ()
Galerie (41)
Zajímavosti (16)
- Autorem námětu byl italský režisér Sergio Leone, který také režíroval některé scény. (špaček421)
- Film se natáčel 9 týdnů v Americe, 5 týnů ve Španělsku a 3 týdny v Itálii. (Hennes)
- Ve filmu se objevuje scéna, kdy hlavní hrdina pije whisky a následně sklenice zahazuje a střílí do nich. Tyto sklenice jsou naplněny opravdovou whisky ředěnou vodou. Terence Hill chtěl, aby tak scéna vypadala realisticky. (Diego75)
Reklama