Režie:
Jane CampionScénář:
Jane CampionKamera:
Greig FraserHudba:
Mark BradshawHrají:
Ben Whishaw, Abbie Cornish, Kerry Fox, Paul Schneider, Thomas Brodie-Sangster, Antonia Campbell-Hughes, Jonathan Aris, Roger Ashton-Griffiths, Amanda Hale (více)Obsahy(1)
V Londýně roku 1818 se odehrává tajná láska mezi mladým básníkem Johnem Keatsem (Ben Whishaw) a "dívkou od vedle", Fanny Brawneovou (Abbie Cornish). On si o ní myslel, že je koketa, ona se nezajímala o literaturu. A přesto se našly okolnosti, které je spojily dohromady, ovlivnily básníkovu tvorbu, ale také je kvůli jeho nemoci navždy odloučily. (j.o.j.o.)
(více)Recenze (111)
Takové v podstatě milé (i když tragické) drama, které pomaličku vypráví příběh sbližování dvou lidí, aby je pak zase osudově rozdělil - nespoileruju, o Keatsově životě snad dost lidí ví. Ano, ano, film je na motivy skutečných událostí. John Keats měl opravdu mladou lásku Fanny Brawneovou, kterou si nemohl vzít, protože byl jako básník chudý a v dluzích. Film si mnohé přikresluje, ale nabízí fajn historickou jednohubku se sympatickými hlavními herci. Netne ale do živého a není tak dojemný, jak by možná měl být - už vhledem k tématu, že lásku si člověk nevybírá a nemůže se jí zbavit jen proto, že je nepraktická. Sama Fanny říká, že na Johna nemůže zapomenout, i kdyby chtěla. Že to prostě nejde. To je sentiment, se kterým se řada lidí dokáže ztotožnit, ale film ho bohužel úplně nevyužil. PS: Drobný spoiler - skutečná Fanny sice léta po Keatsovi truchlila, ale nakonec se vdala a měla tři děti, kterým odkázala svoji korespondenci s Johnem (jejíž úryvky slyšíme ve filmu). ()
Film o velké Keatsově múze pracuje s procítěným scénářem, malebnou kamerou, krásnou hudbou a především strhujícími hereckými výkony. Vztah Keatse a Fanny je zobrazen velmi něžně a intimně. Dost riskantní krok na dnešní dobu. Ben Whishaw recituje Keatsovy básně s takovým klidem i zanícením, že byste ho mohli poslouchat hodiny. A Abbie Cornish předvádí doslova oscarový výkon. Jane Campion dokázala na dnešní poměry vytvořit netradiční, poetický a neskutečně podmanivý film. ()
Herci, kostýmy, výprava, vše v pořádku ale přesto jsem se děsně nudil a ani jedna z postav si nedokázala získat mou přízeň. ()
Ben Whishaw (ten do 18. nebo 19. století padne jako ulitý) a skvělá "zpívající" scéna, udržují tento film na hranici tří a čtyř hvězd. Celkově je to ovšem docela velké zklamání, logika chabých zvratů žádná(zapomněl si vzít kabát, wtf), štáb se asi moc nenachodil - natáčelo se prakticky v jedné místnosti a příběh by se dal sepsat do dvou vět. Prakticky nic se neděje a o chemii nebo atmosféře Wrightových kousků se nedá mluvit ani omylem. A zde vychvalovaná Abbie Cornish se mi opravdu moc nelíbí. ()
Chtěl jsem tam všechnu tu lásku a oddanost vidět a především cítit, ale pocitu z filmu těžko poručím. Roztahanost a nedějovost první hodiny mě natolik uondala a paralyzovala, že jsem všechny ty emoční zvraty druhé části filmu vnímal už jen přes filtr nudy a nebyl tak schopný cítit to, co jsem cítit vlastně chtěl. Vím, co jsem měl prožít, ale za boha to nešlo. 5/10 ()
Ani Keatsovy verše tomu nedodaly punc romantiky. Celý film byl plný patosu a prázdných slov, zrození jejich lásky se mi zdálo hodně neuvěřitelné. Nadprůměrné byly v podstatě jen scény s motýly, Fannyiny oděvní kreace a záběry na rozkvetlou zahradu. ()
O hvězdičku méně, kvůli mé nesnášenlivosti vůči trapnému a stále se opakujícímu romantismu! Úžasná scéna a kostými to vyzdvihli do neuvěřitelných výšin, až mě to potěšilo. Herci byli průměrní, ale měli tak velkou dávku romantismu, že už mi to taky nevadilo. Plný růžových pocitů a kvalitního romnťáku. XV. Seminář britského filmu / John Lennon Uherské Hradiště ()
Natočiť BRIGHT STAR chcelo absolútnu slobodu. A tvrdohlavosť autorky. A nebyť jej príznačnej osobitosti, rukopisu, citu pre detail (a tej tvrdohlavosti), šlo by o sentimentálne presladenú love story. Lenže z takej na Vás nedýchne LÁSKA v tej najčistejšej podobe, krehká, intímna, krásna. Cez slová málo chápané, cez chvenie v očiach, cez náznaky v dotykoch, cez pocit len tak si ľahnúť do trávy a dýchať slnko, cez vánok v záclonách..Veľké plátno a žiaden popcorn (nachos) okolo sú nevyhnutnosťou. P.S. Vyjadruje percento (aktuálne 73%) mieru romantického naladenia užívateľov tejto databázy? A myslí si niekto po 2hodinách s Abbie Cornish, že Oscar za najlepší ženský herecký výkon roka 2009 je v správnych rukách? "THERE IS A HOLINESS TO THE HEART´S AFFECTION" (a tí, ktorí si to nemyslíte, myslím tým UŽ a nie ešte, pre tých Bright star určite nie je). ()
Krásně poetické, příběhová linie je povedená. Obsahově mi to moc nedalo a tak jsem se jen kochal. ()
Tak jemně dýchat snad jen ona může... Film, který vyžaduje sladění divákova tepu se snivým tempem letního dne uprostřed dlouhých prázdnin v Hampsteadu léta Páně 1818, kdy láska i poezie klíčí, jako když se motýl klube z kukly, slova putují celé týdny a - méně pomíjivá než lidský život - přetrvají věky, jako ta modrá křídla ve staletí staré vitríně. Krásná, křehká a mrtvá. Johne Keatsi, byl bys v roce 2017 šťastnější? ()
Film plný rýmování a básní chytajících nutně za srdce a hladících duši kulturně založeného člověka. Pokládám se za docela kulturně založeného člena naší společnosti, ale tento snímek se mi nezdál. Pominu fakt, že mi vůbec nezapadá do souvislostí posedlost Fanny módou již v tehdejší době, podobně jako mi nejde na mysl neutuchající nuda, která čiší snad z každé scény(krom scén kdy citují básně). Nikdy jsem si nemyslela, že to řeknu, ale Abbie Cornish mi jako jasná hvězda moc neseděla a Ben Whishaw je zase jediným důvodem proč jsem film přečkala vcelku bez újmy a s menším pobouřením. Pár rýmů na konec celkem skeptického komentáře: "Ničeho jsem neulpíval, ničeho jsem nemiloval, ničeho neviděl necítil, jen krásný sen si snil! Ach, proti lásce, nebi jsem byl troufalý, proti živlům i duším smrtelným k sobě spoutaným." a další "Jen vešla dovnitř, svíčka zhasla hned, v měsíčním svitu dým se ztratil lehce, zavřela dveře. Slyší duchů let, přízraky tuší na blízku i v dálce." ()
Umelcove opletačky s poéziou a láskou sú (nielen) vo filmovom svete neželaným zbožím k prípadnej diváckej odozve, ktorý je už na takéto čosi do špiku kostí navyknutý. Dej vychádza z typických melodramatických čŕt a v závere sú relatívne úsporne naznačené a emocionálne prežité, avšak zápletka nemá potrebný motor. Nemyslím v zakuklenosti, ale postráda akúsi vzácnu arómu a hlbšie splynutie, keďže ani postava Abbie Cornish nie je napísaná nijak prevratne. Potešili ma lokácie a nádych Londýna v inej perspektíve, nie tej príliš výraznej a extravagantnej. Nežné, mierne, ale neprežité dostatočne. ()
Nemám sice ráda filmy z této éry zdvořilý Británie, ale asi jako každej mám ráda lásku a mám ráda básně. Ale radši si básně čtu a mučivej bolehlav v kocovině citů prožívám na vlastní kůži, než abych sledovala, jak to na obrazovce dělají druzí. Leč Ben i Abbie i tesařka Campion - čepec dolů. ()
Uhrančivý vizuál a krásná hudba bohužel nestačí, když ve filmu chybí chemie. Postavy jsou zde většinou zoufale dvojrozměrné, mdlé až iritující - dva silné okamžiky mi tak paradoxně nezprostředkoval ústřední pár, ale extrovertní Charles Brown, který zde vlastně jako jediný měl co hrát. Přes všechny výtky a kulhavé tempo jsem se ale v závěru překvapivě, nechlapsky dojal, takže v poslední chvíli zvedám hodnocení na silnou trojku. Mohlo to být ale mnohem, mnohem lepší. ()
Těžko vzdorovat osudu...... Imprese levandulových květů, Vermeerovo okno s prostupujícím světlem, strniště na smutkem poznamenané tváři a TOLIK ODHODLÁNÍ. Čas, který ani okamžiky zachycené v básních nezastaví. Čas, který je štětcem přenesen na plátno a vypráví ve změti barev, slov a tónů o věcech, jež se nás dotýkají, dotýkaly se a snad ještě chvíli budou dotýkat. Protože TYTO Věci jsou lidské a trvalé. Trvalé - jako hloupost, nenávist, žárlivost a strach. Trvalé - jako naše ješitnost a citová nestálost. Můžeme si jen klást otázku proč. Proč jsou někteří na výsluní a druzí si proplétají prsty se stínem svých dřívějších skutků. Proč má osud některé raději. Proč je těch opravdu PRAVÝCH Věcí tak málo...... Těžko vzdorovat osudu. ()
Poklidné, zčásti proustovsky laděné vyprávění, avšak bez Proustova šarmu a nadhledu, a z části hemingwayovské, avšak bez Hemingwayova vypravěčského talentu... K tomu citace z Jana Zábrany (Celý život 2, str. 944): "Cremieux ve studii o Proustovi říká, že Proust nechtěl své hrdiny zachycovat v mimořádných, vypjatých situacích, protože se domníval, že tyto situace je zkreslují. Což je pravý opak toho, co si myslel Hemingway, který věřil, že právě z chování lidí v "okamžicích pravdy", v situacích krize, kdy se rozhoduje o životě a smrti, lze líp než z čehokoli jiného poznat, co jsou zač". ()
ocenenia : MFF Cannes 2009 - nominácia na 1. cenu ()
No, nevím, jsem z toho trochu rozpačitá. První polovinu filmu jsem byla s Brownem zajedno a nejradši bych Fanny nakopla - ne moc pěkná fiflena, která se jenom parádí a o poezii se začne zajímat jenom proto, že se jí líbí Keats. (Prostě pipina, která za ním šíleně dolejzá.) Další výtky mám ke scénáři, na začátku je příliš stručná expozice - vůbec jsem netušila, která bije (ostatně víc věcí nebylo vysvětlených), a závěr je oproti tomu dost rozvleklý. Líbily se mi vlastně jenom dvě věci - stará Anglie (výprava byla bezchybná) a fešák Ben Whishaw v roli básníka Keatse :) ()
nemam rad tieto zdvorilostne frazy a filmy z Britanie 19. storocia. Strpim ich len vtedy, ked na seba zarobia, toto bol hnoj prvej triedy a navyse prepadak : 20 % ()
Strhující biografické, vizuálně úchvatné drama o anglickém romantickém básníkovi Johnu Keatsovi (Ben Whishaw) a dívce ze sousedství a jeho životní lásce Fanny Brawneové (Abbie Cornish), po formální stránce klasicistně uměřené a precizní, přitom emocionálně maximálně silné a důvěrné, romanticky sentimentální. Navíc hustě proložené umělcovými verši z několika jeho sbírek, režisérka Keatse nechává dokonce recitovat po celou dobu závěrečných titulků. ~ Intimně zobrazený vztah Keatse a Fanny (bez jakýchkoli nucených dějových zvratů) ukazuje lásku v její nejčistší podobě. Její křehkost v postupném splývání dvou duší, přičemž dokládá, že láska není omezena chudobou ani bohatstvím. Veškeré citové pnutí vychází z pouhých slov obou protagonistů, z jejich pohledů i společných chvil, během nichž jen občasné polibky a vzájemná objetí znamenají náznak tělesného kontaktu. Jak trefně uvádí jedna recenzentka, jejich obnažování není povahy fyzické, ale psychické. Čistá esence lásky. Hvězda jasná. ~ Snímek se vyznačuje brilantními dialogy na vysoké umělecké úrovni (potažmo skvělými hereckými výkony!), rozmanitými dobovými kostýmy a malebnou kamerou s promyšlenými obrazovými kompozicemi, jež dodávají momentu silnější výsledné emociální vyznění. Tomu dopomáhá i decentní dobová hudba. ()
Reklama