Režie:
Radu MihăileanuKamera:
Laurent DaillandHudba:
Armand AmarHrají:
Alexej Guskov, Mélanie Laurent, Dmitrij Nazarov, Valerij Barinov, François Berléand, Miou-Miou, Lionel Abelanski, Laurent Bateau, Anna Kamenkova (více)VOD (2)
Obsahy(2)
Před třiceti lety byl Andrej Simoniovich Filipov, známý dirigent orchestru Bolšoje, vyhozen ze své pozice, protože se postavil za židovské hudebníky. Teď v divadle pouze uklízí. Při vytírání ředitelovy kanceláře se čirou náhodou dozví, že pařížský Chatelet Theater si přeje, aby současný orchestr zahrál v Paříži. Hlavou mu bleskne myšlenka, kterou se rozhodne uskutečnit. Do Paříže pojede on se svým orchestrem! S přítelem houslistou začnou kontaktovat bývalé kolegy. Jsou ti však schopni po třiceti letech znovu hrát? (oficiální text distributora)
(více)Recenze (93)
Zpočátku nápaditá komedie příliš sází na stereotypy. Rusové jsou v ní takřka bez výjimky vyobrazení jako vypočítaví podnikavci, kteří využijí první příležitosti stát se ilegálními imigranty ve Francii. Silně melodramatický závěr pak díky tomu působí trochu odtažitě. Pokud se ale přes to dokážete přenést, koncert je odpočinkovou podívanou s dobrým koncem. ()
Sympatičtí herci v čele s krásnou Mélanie Laurent, k tomu krásná klasická hudba a příběh o jedné rodině, kterou Mélanie neměla a zde se konečně dozvěděla proč. Za mě klobouk dolů. Milé, ale vážné zároveň. Stejně tak vtipné, ale v určitých ohledech i originální. Třeba v momentě, kdy se Vám tvůrci na konci filmu rozhodnou odpovědět na řadu otevřených otázek. ()
║Rozpočet $-miliónov║Tržby USA $657,986 ║Tržby Celosvetovo $28,086,111║ ()
To, co zpočátku vypadá jako skvělá komedie o ruském přístupu k životu a tak vůbec, se v závěru násilně překroutí v kultivovanou kýčařinu a velmi krkolomnou snahu o drama. Některé "éterické" výroky o podstatě hudby zavánějí mlácením prádzné slámy a verbální onanií, některé záběry (zejména reminiscence z gulagu) tím nejlacinějším klišé. Škoda, protože herecky se jedná o perfektní věc, navíc s místy velice vtipnými dialogy... Jenže snaha o oduševnělost se s prvky jasně parodickými nesnese, alespoň ne tak, aby vytvořily soudržný celek. Mihaleanův talent je nesporný (perfkektně zrytmizované tempo závěru ve spojení s Čajkovského hudbou), ale v jeho Koncertu je cítit disharmonii a faleš – alespoň mě ve druhé polovině začínaly bolet uši. Škoda, protože do té doby jsem byl přesvědčený, že mě otřepané klišé o outsiderech, co dobyli svět, opět dostane do kolen. ()
Písmeno po písmenu můžu podepsat komentář Marigolda. Tentokrát je mezi námi naprostá shoda a přesně dokázal vystihnout, v čem je slabina snímku. Co je platné, že Mélanie Laurent je skvělá, film má velmi příjemné herecké obsazení a docela chytrý nápad, ze všeho nejvíc pak výborně využívá motivů klasické hudby, když jednotlivé složky scénáře mezi sebou vůbec neladí, resp. tluče se pokus o crazy komedii s melodramatickým příběhem, který citově vydírá, jak to jenom jde. Prvních 15-20 minut jsem se skvěle bavil a nepochyboval jsem o 5* jako vyšitých, jenže s přibývajícím časem, když Radu Mihaileanu stupňoval pokusy o dojímání, tak se můj příznivý pocit začal rychle rozplývat. Nefunguje to. Respektive nefunguje nadsázka, na které je scénář založený, ve spojení s tragickým příběhem, který chce vyprávět. Celkový dojem: 45 %. ()
Jako milovníka hudby mě Le Concert samozřejmě okamžité pohltil. Mélanie Laurent se rychle stala mým miláčkem a těšil jsem se na každou její další scénu. Aleksei Guskov je pro mě velká neznámá, nicméně mi v hlavní roli nepřekážel, naopak jsem mu neskrývaně fandil. Koncert může vypadat jakoo dramedie, nicméně jde spíše o existenciální hudební drama, kterému pár vtipných scén jen dodává na tragičnosti hlavního hrdiny a ostatních členů orchestru. Film se místy trošku okatě strefuje do komunistického režimu, místy si dělá legraci sám ze sebe a sem tam ukazuje, že každý se může za určitých okolností změnit. Největší a nejdůležitější součástí Koncertu je hudba, která ať už při závěrečné desetiminutovce, tak i během filmu v roli podkresu, působí jako druhý vypravěč, a to tak dobře, že je také z velké části zodpovědná za mé vysoké hodnocení. ()
Listuji si tak televizním programem, když tu na jednom obrázku rozpoznám tvář Mélanie Laurent. Byla jsem potěšena, když jsem zjistila, že ČT bude vysílat tento film a že v něm bude účinkovat tato nádherná Francouzka. Koncert mi připravil výborný hudební zážitek. Nejvíce na mě zapůsobilo závěrečné vystoupení, které je jednoznačně vrcholem filmu. Zároveň mě však také Koncert v dvou drobných "detailech" ne zrovna potěšil. Myslela jsem, že film bude s titulkami, ale ČT opět zvolila možnost dabingu. A také jsem doufala, že mi postava Anne-Marie Jacquet, jíž Mélanie ztvárnila, bude více sympatičtější. Přišla mi lehce povýšená, ale možná je to právě díky dabingu. Jinak nemám ke Koncertu výhrad. ()
Moje první setkání s panem režisérem, kterého už mám dávno v hledáčku. Žel jeho filmy nejsou v televizi tak často, kéž by nahradili tu horu rádobyvtipných komedií, které se omílají neustále dokola! Už po prvních deseti minutách jsem byla plně v ději a nadšeně očekávala, co se vynoří jako další. Byť se film jeví jako jakási osobní satisfakce, působí uvolněným dojmem a vládne skvělou atmosférou. ()
Skvělý film začínající jako téměř ztřeštěná komedie, ale s postupem stopáže se mění přes drama o komunistické a postkomunistické perzekuci až po oslavnou ódu na hudbu a pozitivní lidské vztahy. Směs humoru, emocí, napětí - nic tu nechybí. ()
Radu Mihaileanu opět řeší židovské téma, tentokrát film rozdělil do dvou zcela odlišných částí. První polovina výrazně připomíná sovětské komedie, druhou polovinu rumunský režisér pojal jako klasické francouzské drama. Obé je velmi zdařilé a závěrečná katarze je naprosto úchvatná. ()
Nečekaně příjemné překvapení na obrazovce ČT2 - a to jsem přitom prvních 20 minut uvažoval, jestli by nebylo lepší tu blbost radši vypnout :-) Tahle koprodukční komedie si mě ale nakonec rychle získala a zcela jsem jí propadl - z hlediska soukromého diváckého zážitku jí nemohu téměř nic vytknout, ten film mě opravdu strašně bavil! A to byl přitom vysílán v českém dabingu, což je hrozná škoda, protože dabing nesnáším (a už jenom samotný Miroslav Táborský, který namluvil hlavní postavu, nestojí jako dabér fakt za nic). Proto mě mrzí, že ten film je současně... řekněme hodně divný, a je tam celá řada věcí, která bije do očí svou nepochopitelnou fušeřinou (retrospektivní prostřihy) či vyloženou scenáristickou debilitou (rádobyvtipné utahování si ze stereotypů o Rusech, komunistech, apod.). Výsledkem je vlastně prapodivná podívaná, která docela určitě nesedne každému, ale pokud patříte jako já mezi fandy klasické hudby, pravděpodobně si zde přijdete na své - tento film totiž mimo jiné docela hezky umožňuje trochu nakouknout do zákulisí přípravy velkého koncertu a závěrečná sekvence v Théâtre du Châtelet je opravdu hodně vydařená a emotivní. A v neposlední řadě, v tomto filmu má velmi hezkou roli Mélanie Laurent, která mě tady v každém záběru strašně bavila, a pořád jsem si říkal, odkud já ji jenom znám, než mi konečně došlo, že to je přece Shosanna Dreyfus z Tarantinových Hanebných panchartů, a už jsem byl doma :-) To děvče mělo v roce 2009 štěstí na dvě opravdu skvělé role a v obou naprosto zazářilo - jsem okouzlen. No nic, teď bych si celkem dal nějakého toho Čajkovského, ideálně jeho Houslový koncert D dur, op. 35 :-) ()
Za tajnostmi z minulosti jsem čekal něco víc, ale jinak předvedené drama bylo obstojné. A originální humor zrovna tak. # Navíc jsem si odnesl ponaučení, že k bontonu slovanských národů patří chodit na schůzky o něco později. ()
Koncert má dve dejové roviny. Je to aj film dvoch žánrov. Takže ten prvý je komédia, v ktorej hudobník zháňa hudobníkov na koncert a komediálnosť vyplýva z ich nátury. Táto dejová rovina je podľa mňa trochu slabšia, pretože hudobníci sa v rámci tej komediálnosti musia chovať dosť bizarne a nepochopiteľne, takže mi občas dosť liezli na nervy. Potom je tu dráma, v ktorej vystupuje krásna a neuveriteľne sympatická huslistka, ktorá má na koncerte tiež vystúpiť a hlavná postava o nej vie tajomstvo, ktoré nás na konci filmu emocionálne rozoberie. Tieto dve roviny sa podľa mňa nijako nebijú. Mne sa viac pozdávala tá druhá, a preto sa prikláňam k vyššiemu hodnoteniu. Musím priznať, že je to hlavne kvôli Melanii Laurent. ()
Čím dál víc mi připadá, že filmy Radua Mihaileanua jsou napsány přesně na míru festivalovému publiku. Tentokrát si vzal na paškál Rusy, aby si z nich mohl jednak střílet, a také je využít pro melodramatický základ této hudební komedie (nebo co to má vlastně být). Ano, celkem to funguje, a zbytek zachrání Čajkovského hudba, ale na drama mi to přišlo moc vykonstruované a na komedii málo vtipné. A bohužel jsem to viděl s českým dabingem (v ČT prostě nikdo nemyslí!), takže všechna francouzsko-ruská nedorozumění zmizela v jednolité české podobě. ()
V prvních dvaceti minutách jsem to chtěla vypnout a nakonec jdu do plných. To jsou věci. Radu se do mě trefil. Chvílemi jsem se válela smíchy, myslím, že se u toho řezal i Kusturica, a nakonec si to všechno sedlo a odneslo mě to na křídlech dokonalé harmonie. Výborný počin! Nezapomenutelný. Mélanie Laurent mě v posledních letech moc nebaví, jakoby herecky vyšuměla, ale v Koncertu byla báječná! Moc pěkné. Budou-li někdy dávat v bedně, doporučuji. ()
Komediální rovina přehání národní stereotypy až ad absurdum, daleko povedenější je dle mého vlastní koncert, při němž je Čajkovskij hrán úchvatně a muzikanti snímáni dynamicky a se zápalem, s jakým jinak hrají (a v kontrastu k Čajkovskému pak jedna z mých nejmilejších ruských cikánských písní Ručejok jen s kytárkou jako podkres pod závěrečnými titulky). ()
Neuvěřitelné se stalo skutečností, tedy alespoň v této roztodivné komedii, které tři uvedená žánrová zařazení rozhodně nestačí... Už začátek se nese v duchu "Dannyho parťáků", rozumí se hezky po slovansku, aby se prudce stočil do polohy libovolné veselohry od Kusturici, v některých pasážích dosahujíc i jihočeských Hoštic. A když už jsme blahosklonně naladěni na odlehčené téma, začnou se ještě napůl v legraci vytahovat politické křivdy, sociální nerovnosti a štulce pod žebra Rusům, Židům a dalším, dobře se parodujícím etnikům, až přes všechnu tu srandu dospějeme k rozděleným rodinám, zničeným kariérám a přetrhaným snům s tragickými důsledky. Ani moje pocity by se nemohly spojit v celek (jako bych se dívala na několik filmů, pomíchaných ve střižně) nebýt kompaktního prvku, kterým se stává hudba - nejen, že jí vděčím za každý trylek, kterým přerušila scénky, přesahující míru dobrého vkusu, ale především za tu desetiminutovou husinu, kterou mi v samotném závěru způsobila spolu s prsty, vibrujícími po neviditelných strunách za letu sibiřských vloček i s nádherně dojemnou Mélanií Laurent. ()
Obrovský překvapení. Koncert spojuje osobní vztahový linie, vcelku i originálně propletený a bolesti způsobený režimem minulým, jež se potom vzájemně propojují. Melanie je opět nádherná, přenádherná a závěrečná část filmu je strhující, nejen po hudební stránce. ()
Marigold má sakra pravdu, ja som bol ale sakra dojatý. Z Koncertu totiž sála obrovská dávka ľudskosti, predstavuje cieľ, ktorý (nie bez komplikácií) spája nepredstaviteľné - žid tu sedí vedľa cigána, novodobý oligarcha vedľa drobného priekupníka, nehovoriac o predstaviteľovi bývalého režimu, ktorý dodnes neprestal veriť myšlienke komunizmu, no vydáva sa na dobrodružnú cestu s umelcom, ktorého ponížil a ktorému zničil kariéru a v závere sa bez váhania a nezištne modlí k bohu. Čo začalo ako cesta za vlastným prospechom, končí sa ako pieta za jednu dávnu tragédiu... Taký prenikavý je teda Koncert a že mu kombinácia bláznivej komédie a drámy vychádza tu viac a tam menej je jedno, možno tým chcel autor niečo ďalšie naznačiť, možno to pri druhej projekcii do seba zapadne. Tých slovanských emócií, od obdivuhodných až po smiešne, je tu toľko, že s návratom nebudem mať najmenší problém. (Bonusom sú dialógy v ruskej francúzštine, ktorou rozprávajú takmer všetci, vrátane toho, čo vie po francúzsky "lepšie ako Molière".) ()
Z první půlky jsem byla lehce rozpačitá. Humoristická přítomnost cikánů nebo sotva uvěřitelná situace, ve které se během dvou týdnů seskupí orchestr a nacvičí Tchaikovskyho. Připadalo mi to trochu jako furiantská fraška. Závěr ale vykreslil zajímavou hudební i citovou mezilidskou pointu a tak jsem si nakonec z filmu odnesla dobrý zážitek. ()
Reklama