Režie:
Jaroslav DudekObsahy(1)
V roce 1986 nastudoval režisér J. Dudek v Divadle na Vinohradech oblíbený titul Cyrano z Bergeracu. Do hlavní role obsadil v alternaci J. Hanzlíka a V. Preisse, dvě odlišné herecké osobnosti. Losem bylo určeno, že premiéru odehrál v divadle V. Preiss a rámci televizního přenosu si zahrál J. Hanzlík. Roxanu hrála H. Maciuchová, Kristiána S. Skopal a de Guiche O. Brousek. Postavu autora hry Rostanda, o kterou byla inscenace obohacena, ztělesnil J. Satoranský. Nesmrtelný příběh lásky, v němž spolu soupeří krása duše s krásou tváře, byl inscenován v novém překladu J. Pokorného a v režii J. Dudka, která ponechala hlavní důraz na hereckém výrazu... Cyrano, básník a rváč, muž velkého ducha, ošklivý, s dlouhým nosem, miluje svou sestřenku Roxanu. Krásná dívka však upoutá i hraběte de Guiche, který ji chce mít pro sebe. Roxana se ale svěří Cyranovi, že miluje mladého a krásného šlechtice Kristiána. Cyrano z lásky k ní vezme Kristiána pod svou ochranu. Večer pod balkonem a pod rouškou tmy namísto Kristiána vyznává Roxaně lásku. De Guiche přelstí tím, že zprostředkuje svatbu Kristiána s Roxanou. De Guiche se pomstí, nechá Kristiána odvelet do bitevního pole. I tady Cyrano píše dopisy za mladíka. Roxana pod jejich vlivem přijíždí, ale Kristián umírá v jejím náručí. Roxana odchází do kláštera a teprve tam chvíli před svou smrtí jí Cyrano svou lásku prozrazuje. (Česká televize)
(více)Recenze (14)
Můj první Cyrano byl před lety filmový Gérard Depardieu. Tato vinohradská varianta je nicméně velice půvabná a samozřejmě nesrovnatelná, snad jen v druhé půli ztrácí trochu tempo, ale finále je opět silné. Mám taky radost, že kromě verze s Hanzlíkem jsou na DVD k vidění i ukázky s Viktorem Preissem, který alternoval. Kdo je ale skutečnou královnou obou alternací, je přenádherná Hana Maciuchová. Její práce s gesty, mimikou a hlasem je skvělá, z jejího výkonu je cítit jistota, že díky ní Roxanin příběh prožijí i ti diváci, kteří jsou nejdál od jeviště. Ta její touha po lásce je silná a realistická, není možné ji podceňovat. Krásný zážitek. ()
Cyrano je psán s vášní pro veršované slovo, s pochopením pro fanfarónství zakrývající chlapské komplexy a místy s neředěným patosem; miluju tu čistotu a přímočarost, kterou si klasické kusy můžou dovolit, protože bývají první svého druhu a nemusí se vymezovat vůči slavnějším předchůdcům. Dudek s Hanzlíkem, ale i představiteli menších rolí (kouzelný je třeba Ilja Racek), tyhle ingredience dokázali velmi dobře zprostředkovat a vypíchnout každý drobný detail Rostandova textu. Kouká se na to a prožívá se to báječně. Hvězdička dolů je spíš za technickou stránku televizního záznamu – střihy, které ne vždy jdou s logikou dění, a dialogy v davových scénách sejmuté tak, že místy není dobře rozumět. ()
Klasická, navíc nadčasově třpytivá látka je vždy ošidná svou vnějškovou snadností a zdánlivou průhledností. O to obtížnějšjí bývá její ztvárnění nejen filmové či televizní, ale i divadelní. Od Dudkovy inscenace uplynulo téměř čtvrtstoletí; zub času ji však nejen nepoznamenal, ale i zkrášlil. Skvělé a přitom naturelem odlišné výkony obou protagonistů nacházejících se tehdy na vrcholu jejich tvůrčích sil - zemitějšího Hanzlík i duchovnějšího a ve výrazu recesivnějšího Preisse, kteří byli tehdy pozdními třicátníky - jsou dnes zklasičtělým monumentem další velké generace české Thálie.(Navíc se dnes zdá, jakoby stejně suverénní výkon Hany Maciuchové v úloze Roxany byl až přípravou pro její skvělou Olgu Scheinpflugovou v pozdějším Skalského čapkovském filmu). Francouzská látka, do níž vstoupila v minulosti i nedávné současnosti řada velkých světových jmen, v českém podání neztrácí nic ze své nezaměnitelné působivosti a přesvědčivosti; naopak účinnou rehabilitací tu prochází veršovaný patos české jevištní řeči, jak o tom ve bonusovém vstupu v jiném ohledu výstižně mluví Viktor Preiss. Je nelehké si uvědomit, že i v tomto případě byl vzorně zachycen svět nenávratně zmizelé dějinné epochy a jejích mimořádných představitelů. O to trvalejší je zážitek, který si z velkolepého řádění skvělého divadelního souboru divadla Na Vinohradech odnášíme. ()
Viděla jsem, slyšela jsem a navždy jsem si vryla do srdce. K tomu už opravdu není co dodat. Pointu příběhu znáte. Mohu jen potvrdit, že kdo uvidí toto dílo s Jaromírem Hanzlíkem v hlavní roli, nebude zklamán. Jen je mi líto, že nemohu porovnat s Viktorem Preissem, jelikož tehdy si sirku vytáhl Hanzlík. Ale kdo ví. Možná. Jednou :-)) ()
Cyrano z Bergeracu je přesně ten typ hry, o které jsem dosud jen slyšel, nikdy neviděl a jediné, co z této hry znám je: Svůj širák odhazuji v dál." Takže jsem si tento svůj osobní úkol splnil tímto záznamem. Přestože objektivně řečeno byli všichni herci výborní a Hanzlík skvělý, a rád bych ještě někdy viděl Viktora Preisse, Cyrano bohužel nebude patřit k mým oblíbeným dramatům. Je jistě nadčasový, hlavně proto, že dnes krása vítězí nad rozumem snad ještě víc než kdy jindy, když je snadno dostupná - plastická chirurgie, kosmetické přípravky za kačku. Tento divadelní záznam je ukázka především velikého talentu v praxi Jaromíra Hanzlíka. A nejen jeho. A za to tleskám. ()
Reklama