Elitní jednotka 2: Vnitřní nepřítel
(festivalový název)-
Tropa de Elite 2: O Inimigo Agora é Outro (více)
Režie:
José PadilhaScénář:
Bráulio MantovaniKamera:
Lula CarvalhoHudba:
Pedro BromfmanHrají:
Wagner Moura, Irandhir Santos, André Ramiro, Milhem Cortaz, Maria Ribeiro, Seu Jorge, Sandro Rocha, Tainá Müller, Juliana Schalch, Luciano Vidigal (více)Obsahy(3)
Film začíná potlačením vzpoury ve věznici, kam jsou umístěni bývalí drogoví dealeři. BOPE (speciální policejní jednotka, jejímiž členy jsou nerozluční André a Nascimiento) tuto vzpouru vyřeší po svém. Jen několik vězňů zůstane naživu. Tento zásah díky Fragovi, aktivistovi za lidská práva, bude stát Andrého místo a plukovník Nascimento je odklizen povýšením. Díky aktivitám BOPE jsou postupně zbytky drogových gangů rozprášeny, ale jejich místa nahrazují zkorumpovaní policisté, kteří nejsou o nic horší. Plukovník Nascimento pomalu zjišťuje, že byl systémem zneužit poté, co je zabit André. Vyšetřování Andrého smrti ho dovede blízko k zločineckým špičkám, což málem stojí život jeho syna. Nascimento tak rozpoutává peklo, tentokrát ovšem na poli politickém. (merlinovic)
(více)Videa (1)
Recenze (310)
Nelze jednoznačně říct, že by Tropa de Elite 2 šla "dál" než jednička, nebo že by dané téma expandovala do šířky, dvojka je v nejlepším slova smyslu logickým vyústěním a důstojným následovníkem svého předchůdce. Nesmírně oceňuji: 1) vyzrálost a ucelenost snímku, kdy příběh zdárně kombinuje reálné základy, reálné politické hrozby, divácky lákavé akční scény a chytlavou hektičností filmového vyprávění. 2) vyjádření stanoviska - morální i materiální zkorumpovanost v systému představuje skutečnou hrozbu nejen v Brazílii, a tak je s hodnocením třeba jít na plné kule, stejně jako na plné kule šel Padilha do tvorby tohoto filmu. 9/10 ()
Více politiky než akce a než života ve slamech Rio de Janeira. Hodně to zavání levicovými názory (volby nejsou potřeba, dosadíme si, koho chceme, a ten bude vládnout železnou rukou a nezkorumpovaně), které bych tvůrci přál, aby si na vlastní kůži nejprve prověřil v socialistickém Československu 50. let. Na jednu stranu chápu jeho kritiku zkorumpované společnosti, na druhou fakt nechápu jeho bezbřehé nadšení pro revoluci, jakou my jsme prožili v únoru 1948. Zkrátka - což panu Padilhovi nedochází - je to o lidech, ne o režimu a už vůbec ne způsobech volby představitelů. Protože kdo se dostane na místo představitele, zblbne a jde mu jen o prachy a o moc, ať je původně jakéhokoliv sociálního ražení. A historie se bude opakovat. ()
Scénář: Bráulio Mantovani, José Padilha .. Politika ve filmech mi nevadí, když se s ní umí pracovat = ve výsledku zajímavé a široké nahlédnutí na korupční politické systémy jednoho Brazilského města. Ovšem jistě by to šlo zpracovat lépe resp. mnohé dopilovat, ale naštěstí to celé nemá takovou pachuť jako minule. ()
Tropa de Elite 2 je trošku viac politickejšia čo mne zrovna nevonia, ale v tomto filme mi to moc nevadilo. Dokonca mi to prišlo o trošku lepšie ako prvý diel. Scenár bol opäť na vysokej úrovni a zrežírovaný skvele. Wagner Moura opäť dobrý aj keď sa nepúšťa moc do akcie. Celý film je zaujímavý a po prvom diely sú vám aj postavy bližšie čo filmu tiež dodáva plus, tak ako aj atmosféra u niektorých dôležitých scén. Čo sa týka akcii, tak je ich tu málo čo je škoda, ale sú natočené rozhodne dobre. Jediné čo mi v celom filme chýbalo bola len nejaká akcia, ktorá by ma posadila na zadok ale inak čo sa týka príbehu tak skvelo napísaný a ešte lepšie zrežírovaný. Hlavne úvod stojí za to. José Padilha nám zreje ako víno a týmto filmom dokázal to čo sa málokomu podarí - prekonať prvý diel. 85% - 4* ()
Jako lidový manifest namířený proti zkompromitovaným politickým špičkám účinné a docela dobré. Jako filmová podívaná těžce průměrné, až slabé. ____ Oproti prvnímu dílu zacílil Padilha hlavně na nový fenomén paramilitantních vojenských milic a na pravidla hry v Riu než na hru samotnou, takže ubírá na akci a šetří na autenticitě. Až na solidní záporáky, kteří z podstaty elementárního zla v každém z nás nikdy nemohou herecky selhat (Českého lva za rok 2010 v hlavní i vedlejší mužské kategorii získali oba herci za padouchy), jsou ostatní postavy figurky až telenovelního zabarvení. Přesto je navýsost logické, že tenhle film, který v návštěvnosti porazil Avatara, v Brazílii milují. Nelze tomu nerozumět, vždyť korupce, kterou nazval socdemák Sobotka rakovinou společnosti, je největším problémem i v České republice. Taková euforie ale skutečně nasvědčuje spíše snaze Brazílie o překonání jistých problémů a sociálně-politickou zaangažovanost tamních obyvatel než vyložené filmové kvalitě. Padilha tu projevuje obzvlášť bojovnost. Ještě nikdy nebyl jeho polemický sloh tak znamenitý; dovede se tak vášnivě rozzlobit a dát najevo svůj odpor, že se mu aktuální glosa či politický pamflet proměňuje bezmála v báseň, byť starý známý spor mezi výpovědí a žánrovkou, jež nikdy nemůže skončit dobře - v celé kinematografii to dokázal spojit jakžtakž zatím jen Bond –, staví jeho film do dosti nepříjemné ambivalentní pozice. Odsud také dost jasně plyne, proč není Tropa de Elite 2 ani fašistická, militantní, pravičácká nebo jakákoliv jiná, ačkoliv tak bývá liberály semtam vnímána a tím bagatelizována. Jde tu prostě o obraz soudobé Brazílie a jejich problémů, o nic jiného. To by stejně tak mohl být označen za fašistický dokument o Mussolinim. Je to všechno ale samozřejmě komplikovanější, podmíněno perspektivou dotyčného – někteří američtí kritici mají Tropu málem za oslavu policejního násilí (možná proto, že když si v New Yorku koupíte marihuanu, tak sice nevyvoláte moc násilí v New Yorku samotném, ale dost v Kolumbii, odkud drogy pocházejí), naproti tomu brazilské policejní složky režiséra zažalovaly a ukradly mu kopie s filmem, ačkoliv on se policie de facto zastává, když naznačuje, že jsou špatně placení, takže si musejí přivydělávat přes korupční melouchy. Režisér viní spíše pokryteckou střední třídu, která kupováním drog financuje dealery a udržuje vražedný systém v chodu, zatímco nejchudší jsou duchem nepřítomni v objetí fotbalu a karnevalů. Režisér má samozřejmě při ruce řešení, se kterým mezi řádky přispěchá – prý by pomohly sociální programy usměrňující výchovu mládeže a legalizace drog, která by zrušila profit dealerů. Ozývá se nám tu starý dobrý Chicago ze třicátých letech, kde ilegální alkohol vedl k válkám mezi gangy, které po legalizaci chlastu rapidně klesly. Jde zkrátka o to, že špatně vycvičení, nevzdělaní a lidskými právy nepoznamenaní policisté, nucení bojovat proti těžce ozbrojeným dealerům, jsou čímsi jako prodlouženým stínem skutečných problémů, proto si Tropa de Elite 2 předeslala za své ukázat mikrokosmos Brazílie, v němž policie je jen jednou z mnoha složek uvnitř komplikovaného makrosystému zájmových skupin a stran, jejichž vazby jsou nota bene značně nestálé a založené na momentální oportunistické kalkulaci. Padilha má nicméně přese všechnu ušlechtilou snahu evidentně dost dlouhé vedení, když mu trvalo tak dlouho přijít na to, odkud a kam až vedou provázky, na kteréžto zjištění potřeboval neuvěřitelné čtyři filmy, jakousi románovou kroniku, v níž každý další film přerámovává ty předchozí – v Ônibusu 174 nabídl pohled na Brazílii prismatem zločince, v první Tropě perspektivou police, v druhé přes vojenskou milici a do budoucna chystá tutéž story spektrem politiků, kteří poskytují ochranu kriminálním skupinám výměnou za korupční finance a podporu ve volbách. Právě klientelistické propojení státních struktur se skupinami organizovaného zločinu je jedním z faktorů namířených proti tomu vnímat celý konflikt v Riu jen jako osobní válku mezi policií a dealery. Paramilitární milice, které jsou ústředním tématem druhého dílu, tak ještě více zkomplikovaly síť vztahů a peněžních toků mezi hlavními aktéry, z nichž každý má jiné požadavky, potřeby a zdroje. Milice jsou tvořeny především z bývalých a aktivních policistů a vojáků. Jejich deklarovaným cílem je vytlačení drog a drogově závislých z favel. Toho ovšem dosahují přímou násilnou kontrolou určité favely a ve skutečnosti jde tedy v podstatě pouze o jiný druh organizovaného zločinu. Tvrdé policejní a vojenské operace, které se snaží dodržování státních zákonů vynutit, se často neobejdou bez civilních obětí, čímž pouze nahrávají kriminálním gangům, které se jim jako jediní dokázaly postavit na odpor a poté převzít úplnou moc ve favele, které asi nikdy nebudou tím, čemu realitní makléři tak rádi říkají „dobrá adresa". Teorii o legitimizaci moci odkazem na zajištění bezpečnosti je možné aplikovat i na paramilitární milice. Tropa de Elite 2 tak ukazuje semeniště různých paradoxů, jež v takové síti frakcí vykvétají, přičemž všechny se točí kolem známé otázky, nakolik je možné vyhnat násilí násilím, respektive zda násilí pouze neprodukuje další násilí trochu po vzoru situace v Iráků se zřetelem ke snaze přimět násilně iráckou vládu k nenásilnosti. I BOPE pomáhalo systému, nakonec ale pomohlo stvořit monstrum, které chce speciální jednotku spolknout. () (méně) (více)
Galerie (41)
Zajímavosti (12)
- S počtem více než 11 milionů platících diváků se snímek stal do té doby nejnavštěvovanějším filmem v historii brazilských kin. Výdělkem dokonce předčil úspěšný Avatar (2009), který rekord stanovil o rok dříve. Film se stal po svém uvedení současně také nejvýdělečnějším filmem v brazilské historii. (oje)
- K roku 2012 se jednalo o 818. nejvýdělečnější neanglicky mluvený film a 8 756. nejvýdělečnější film se zohledněním inflace. (chelseaman22)
- Premiéra v USA proběhla v lednu 2011 na festivalu Sundance. (chelseaman22)
Reklama