Obsahy(1)
V roce 1564 namaloval Pieter Brueghel jeden ze svých nejznámějších epických obrazů Nesení kříže. Ježíšův příběh je na něm přenesen do doby Brueghelova života, kdy jeho národ trpěl pod španělskou nadvládou. Obraz je zaplněn více než pěti sty lidmi, z nichž každý skrývá svůj neopakovatelný příběh. Snímek polského režiséra Lecha Majewského je strhujícím vizuálním pokusem nahlédnout do života postav, které se na obrazu objevují. Divák je přenesen do Brueghelova výtvarného světa, do doby pozdního středověku. Film popisuje proces tvorby mistrovského díla a umožňuje nahlédnout do hloubky jeho výpovědi, zachycuje utrpení Krista spolu s útrapami dalších, nevinných a neznámých lidí. Stává se tak neobvyklou meditací nejen nad uměleckým dílem, ale také nad náboženskými a filozofickými otázkami. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (52)
Upřímně, tohle jsem moc nepochopil. Film se přelévá z téměř nehybných a uspávavě konverzačních scén až k příliš opravdovému bojování. Nedoporučuji příznivcům konvenčního filmového zážitku... [KVIFF 11] ()
Obrazově výborná (pokud se nejedná o detaily postav před až moc odlišným a zdigitalizovaným pozadím) nuda. A přitom být nemusela, dokud se jednalo o dění pře konečnou kompozicí, bylo to všechno fajn, ačkoli ne bez chyb (ve scéně kdy se nikdo nemá hýbat dokáže jeden jankovitý komoň způsobit nevídanou paseku), víc bych taky bral zobrazení vícero postav, přeci jen je jich ve filmu obsaženo docela málo. Samotné části s účastí postavy autora jsou zajímavé, obzvlášť když je kladen důraz na kompozici (nebo co to je) obrazu. Jakmile je ovšem obraz ve filmu "složen", přestane být všechno bůh ví proč zajímavé (a to už před tím byli některé scény na hranici únosnosti) a nastane dokonalý zmar, který se snaží o okatou doslovnost (aneb ustřihnout půl hodiny a budu spokojenej). Některé scény jsou podezřele autentické (bičování), což jsou mimochodem jediné scény kde jsem nepostrádal hudbu, která ve filmu prostě není, v mých očích obrovské mínus, protože by mnoha scénám výrazně pomohla. ()
Nečekejte drama, nečekejte dobrodružnou zápletku, nečekejte historický velkofilm. Při sledování tohoto snímku si musíte uvědomit, že se díváte na obraz. Stejně jako někde v galerii. Stojíte, díváte se a snažíte se postřehnout vše co zobrazuje. Zároveň plníte sen autora, zabýváte se dobou, kterou pro vás zachytil. Díváte se na obraz velmi rozsáhlý s mnoha výjevy. Renesanční obraz renesančního mistra v renesančních kulisách (hodně komentujících si to plete se středověkem..). Ty výjevy vám budou během sledování jednotlivě přiblíženy. Někdy je pochopíte, někdy tam jsou jen jako nutná kulisa běžného života. Výjevy jsou většinou drsné a kruté stejně jako doba v níž obraz vznikal. --- Už dlouho mne žádný ,,historický'' snímek tak nenadchl zpracováním jako tento. I jeho pojetí je natolik zvláštní, že jej asi každý nezkousne, ale o to více utkví v srdci. Jsem nadšen. Vizuální skvost. Něco z tohoto filmu ve mne zůstalo. Pane Majewski tleskám ! ! ! * * * * * ()
Obrazová dekonstrukce jak v čase, tak v uměleckém díle samotném. I přes dosti pomalý rytmus jednotlivých záběrů a scén má film obstojné tempo a diváka nikdy vyloženě nenudí. Jen škoda, že celý "výjev" nekončí přesně v momentě, kdy dojde na poskládání finální podoby obrazu a autor se pouští do rozebírání motivů sahajících tzv. "za roh", což mírně boří původně zvolený motiv filmu. ()
Flandry v šedesátých letech šestnáctého století tu slouží jako pozadí pro klasickou velikonoční křesťanskou podívanou. Přišlo mi to až poněkud ahistoricky matoucí, jelikož jsem občas nevěděl, nakolik sleduji příběh o ukřižování Ježíše a nakolik o životě v pohnutých časech 16. století. Navíc tu není žádná hudba a občas promluví jedna ze tří hereckých hvězd, ostatní hrají beze slov jako ve skandinávském filmu. Nesporným plusem je ale vizuální stránka díla – kompozice záběrů je výborná a neruší při ní ani zjevně malované pozadí. ()
Vizuálně nádherné „živý obraz“, třeba na ten úvodní statický celek s postupně rozpohybovanými postavami na různých místech Brueghelova obrazu bych se dokázal klidně dívat i mnohem déle. Filmovou adaptaci obrazu, která ukazuje jeho vytváření a malování v rukou umělce a zároveň rozehrává v útržcích celé scény s motivy, jež na výsledném obrazu s množstvím lidí v krajině vidíme, vnímám určitě jako pozoruhodný nápad. Líbila se mi atmosféra prostředí mlýna a jistá náladová barvitost, díky níž vedle hodně temných stránek středověku vnímáme i běžný život obyčejné sedlácké rodiny i mírně radostné chvilky (dětské hry, potulní pěvci). Výjev dlouho trvající popravy na kolese s uzobáním ptáky zaživa asi nevytěsním z paměti, ale jinak pořád beru Mlýn a kříž hlavně jako filmový experiment, na kterém je co obdivovat (i přes občas zvláštně působící digitální triky) a čím se nechat unášet, ale zároveň nenabídne víc než 95 minut procházky galerií s možnou imaginací u vnímání obrazů se středověkými výjevy. Žádný souvislejší příběh, žádnou hlubší myšlenku... což nemusí být v rámci Majewského zámeru špatně, jen mi samotný obsah v celovečerní stopáži časem nevystačil natolik, abych byl z filmu vyloženě nadšen, udělil vyšší hodnocení a měl chuť se k Mlýnu a křížu časem vrátit. [65%] ()
46th KVIFF 2011 - ANOTHER VIEW - Jiný pohled (The Mill & the Cross / THE MILL & THE CROSS / Mlýn a kříž) ()
Velmi zajímavý projekt je film The Mill and the Cross. Rozpohybovat Brueghelův obraz "Nesení kříže (1564)" = opravdu netradiční nápad, a tak to je i s celkovým pojetím tohoto snímku. Sice zajímavé provedení a netradiční nápad, ale z mého pohledu film sráží velmi pomalé tempo, dále lehce nejistá snímková kompozice a zbytečně protažený závěr filmu. Tyto důvody mě odrazují od vyššího hodnocení. Uměleckému filmu tedy uděluji lepší 3 hvězdy...ale je pravda, že bych rád viděl podobným stylem natočené nějaké další dílo...např. "Stavění Babylonské věže (1563)". ()
Velké zklamání. Anotace slibovala meditativní film, podněcující spoustu otázek, ve skutečnosti se však divákovi dostane jen leporelo plochých, mnohdy až prvoplánových (ptáci, okusující obličej popraveného) momentek, okázale se opájejících svou formou. Ze snímku je příliš patrné, že měl být původně jen muzejní instalací, doprovázející Brughelovu výstavu. V galerijních prostorech by mohla nekomplexnost jednotlivých epizod určitě fungovat, v prostředí kinosálu však nikoliv. (MFF KV 2011) ()
Film je poctou jednomu obrazu a z toho je nutno vycházet při jeho hodnocení. Je totiž pojmut tak, jako byste stáli v galerii právě před tímto obrazem, nechali se vnést do jeho atmosféry, postav na obraze a v jakémsi snovém naladění se přenesli dovnitř tohoto obrazu a mohli se jím procházet a s těmi lidmi se vidět. Nutno uznat, že Lech Majewski se pokusil dokonale představit středověký život - od dětských her v domě přes každodenní trhy po nám dnes nepochopitelnou tehdejší krutost a popravy (znázorněné mimochodem hodně realisticky). Nejvíc si ale dal záležet na chodu středověkého mlýna, každý záběr zevnitř je fascinující. Ale i ten záběr zvenku, kdy se jako zastaví čas, se mi hodně líbil. A protože jsme ve snu, není problém s anachronismy typu ukřižování Ježíše v době 1 500 let po jeho původním ukřižování - jde přece o obraz. A řekl bych, že kromě Mela Gibsona jsem neviděl lépe natočenou scénu Ježíšova ukřižování, myšleno nejen realisticky podanou, ale tak atmosférickou, včetně pohledu Panny Marie na celou situaci. Potěšil mne zde i Michael York v roli vévody, nepotěšilo až moc okaté digitální provedení některých pozadí nebo postav. A samozřejmě - nečekejte zde nějaký příběh, jde o snovou procházku obrazem, takže v rámci objektivity nutno přiznat, že i ta krása obrazu chvílemi začíná nudit. ()
Obrazově dokonalé, ale ve výsledku v podstatě nic víc, než jen rozpohybované postavičky z jednoho slavného obrazu. Jako doplňková atrakce pro galerii fajn, ale jako film to moc nefunguje. ()
Zajímavý obrazový experiment na pomezí výtvarného umění a filmu, který padá s přespříliš digitálním vizuálem. ()
Velice povedený projekt. Nečekejte film je to jen " obraz ". Zvuk - Lech Majewski a Józef Skrzek. Kamera - Lech Majewski a Adam Sikora. ()
Snímek i přes poněkud rozpačitější první půli, která slouží jako úvod příběhu za vznikem obrazu The Way to Calvary, nabízí v druhé půli naprosto strhující skvost, rozebírající jednotlivé prvky obrazu. Ještě nikdy nebyla obrazová analýza podaná takto efektně. Obrazově velmi vytříbená stránka film je obohacena epickou zvukovou kulisou, která více než skvěle dokresluje výslednou pohlcující atmosféru. Díky tomuto filmu si tak i nezúčastněný člověk uvědomí monumentálnost celého obrazu. ()
Zatímco je trailer a popisek k tomuto snímku, jak k epickému velkofilmu, měl jsem spíše pocit, že sleduji rozpohybované leporelo. Co by ale měl taky člověk čekat o filmu podle obrazu. Ovšem atmosféra a jednotlivé obrazy dokázaly oči zaměstnat dostatečně ()
Zrovna Brueghelovy obrazy jsou z těch u nichž jednoho napadá jak pokračovaly ty příběhy dále, co se děje za obzorem či mimo rám? Toho se zde divákovi dostane v míře vrchovaté. Atmosféra, kostýmy a mnohé obrazy jsou působivé či okouzlující, jen je třeba si zvyknout na pomalé tempo filmu, které dnes v době zběsilého střihu vypadá nepřístojně. Ale jen vypadá. ()
Když už ke mně Brueghel - prostřednictvím Majewského a iVysílání a přes čtyři a půl století - natáhl ruku, z úcty k mistrovi jsem ji stisknul, a vzápětí ucítil, jak se zdvořilostní gesto taví v potěšení z bezmembránovitosti dvou tvůrčích světů (malířova a režisérova) – skoro jako v The Seventh Walk, samozřejmě v jiném výrazovém, ale stejně autorsky jednovaječném módu. Po ohledání místa uměleckého činu, dobročinu, nelze než konstatovat, že čin byl naplánován a realizován s plnokrevným záměrem stát se – v každém detailu a v celku - filmovým corpus delicti: tím, že si ve filmu lidé z úsvitu letopočtu podávají ruku s těmi z 16. století a ti i oni zase s námi, však žádnou epochu nevyjímejme, dokazuje umělecky, křehce, ale nezvratně nadčasovou – leč neumětelsky naplňovanou - pospolitost lidstva. Současně lidem všech ér diagnostikuje postižení poloslepotou vůči řečené pospolitosti a zaznamenává všudypřítomnou úzkost, úzkost vznikající nesením kříže, jejž si člověk stloukl sám, nebo, častěji, mu ho ochotně přispěchali sbít jiní. ()
A opět: konceptuálně vytříbená záležitost s řadou zajímavých jednotlivostí a scén. Ovšem v celku to na mě nezafungovalo. Po úchvatném začátku prolínání obrazové stagnace a pohybu se film pouští do skládání příběhu. A od toho bych čekal poněkud víc. Verbálních pasáží poskrovnu a tak se začala vkrádat nuda, což je spolu s nepohodlnou sedačkou v Karlovarském divadle dost nepříjemná kombinace. Škoda. ( 46. KVIFF ) ()
Unikátní filmový projekt polského režiséra Majewskiho, jenž spočívá v oživení a rozpohybování postav na monumentálním epickém obraze vlámského malíře Pietera Bruegela Nesení kříže (z roku 1564), přičemž v rámci této dekonstrukce sám mistr ozřejmuje jednotlivé prvky kompozice (např. rozmístění postav) či důležité symboly svého slavného obrazu. ~ Tento vizuální artefakt přiblíží nejen Kristovu pouť na kalvárii zasazenou do místních historických souvislostí (španělská nadvláda), ale i dobu nikoliv pozdního středověku, nýbrž renesanční. ~ ~ Můj obraz bude muset povědět mnoho příběhů. Proto musí být dostatečně velký, aby se tam všechno vměstnalo. Všechno a všichni ti lidé, bude jich tam nejméně sto… Budu pracovat jako pavouk, kterého jsem viděl dnes ráno tkát svou síť. ()
Zaujímavý projekt s dobrým castingom, ale nie pre každého. ()
Reklama