Režie:
Walter HillKamera:
Lloyd Ahern IIHudba:
Steve MazzaroHrají:
Sylvester Stallone, Sung Kang, Sarah Shahi, Jason Momoa, Adewale Akinnuoye-Agbaje, Christian Slater, Holt McCallany, Weronika Rosati, Dana Gourrier (více)VOD (3)
Obsahy(3)
Nájemný vrah Jimmy splní svou zakázku a se svým parťákem zabije terč. Ten byl ale shodou okolností kdysi polda a na vraždu je nasazen jeho bývalý parťák Taylor z Washingtonu. Mezitím navíc někdo odpraví Jimmyho parťáka a pokusí se zabít i Jimmyho. Zdá se, že někdo nechce, aby existovaly důkazy o nájemné vraždě bývalého policisty. Taylor rychle přijde na to, jak se celý případ mohl zhruba odehrát. Kontaktuje proto Jimmyho a nabídne mu spolupráci, nejde mu o jednoho nájemného zabijáka, chce dostat velkou rybu. Ty, co to celé objednali... (TV Prima)
(více)Videa (2)
Recenze (583)
Teda na konci si to Stallone Momou pěkně podal. Divák se celou dobu těší na finální střet a ten přišel. Bullet to the Head je na podobné kvalitativní úrovni jako Arnoldova Konečná. Takže dávným rivalům se comeback zase až tolik nevydařil. Řekl bych, že u Stallona je to o trošku lepší, protože ve své roli působí o něco uvěřitelněji. V téhle poloze to Sylvestrovi sluší, zatímco Arníí dále vykrádá Clinta. A že se Walter Hill zasekl v osmdesátkách? A vadí tohle vůbec někomu kdo sleduje ty současné rádoby akčňáky, kde aby na to mohli chodit 10letí caparti tak absolutně chybí krev.! 45% ()
Jeho tvář je zvrásnělá, jeho pohyby jsou komické, jeho metody nelidské. Říkají mu Bobo. Spolupráce dvou akčních legend (jedné režisérské a jedné herecké) se bohužel nestala velkým comebackem ani pro jednu z nich. Hillova nekompromisní „ode zdi ke zdi“ režie bez jediné promarněné minuty nás od prvních minut nenechává na pochybách, že jde o oživlý komiks. Zabíjení se děje tak často a s takovou nekorektní samozřejmostí, až nabývá funkce prvku, který rytmizuje vyprávění. Vítám, že protagonistova amorální povaha není nijak odsuzována. Společně s (nedostatečně využitým) voice-overem a na něj vázanou retrospektivní strukturou vyprávění, s dominujícím typem prostředí (oneonované bary) a s převahou nočních scén jde o zřetelné odkazy ke klasickým filmům-noir. Noirový cynismus se ne úplně nejlépe snáší s uvolněnější buddy movie rovinou vyprávění, která pro změnu dává vzpomenout na některé drsnější akční komedie z devadesátých let. Ke srovnání se nabízí třeba Poslední skaut, jehož hrdinům bylo ale snazší uvěřit, že rezignovali na veškeré ideály. Nekompatibilita Stalloneho přímočaře akčního typu s přidělenou rolí, která vyžaduje vrstevnatější herecký projev, je jednou ze slabin filmu, kterému na sympatické staromódnosti dále ubírá zbrklý střih akčních scén. Přesto jde o solidní akční oddychovku, ač – stejně jako Expendables – nejzábavnější tehdy, odkazuje-li k časům, kdy byl Sly mnohem větší štramák (fotografická rekapitulace jeho zločinecké kariéry). 65% Zajímavé komentáře: DaViD´82, Psema ()
Nejde vrátit čas, nejde nezestárnout a nejde spousta dalších věcí, jako třeba ustlat si v mracích nebo najít konec duhy. K něčemu nikdy nenajdeme odvahu, něco propásneme a pak už je pozdě, jiné věci míjíme s povzdechem ach jo..takový je prostě život. Je dobrý však nechat v popelu svých vzpomínek pár jisker, který se daj vždycky rozdmýchat .. Tak a dost filozofování, Sly do svejch jisker mohutně foukl a je z toho pořádnej požár. Bullet to the Head je návrat ke kořenům jako kráva, ono taky spojit se s mistrem osmdesátkovejch fláků Hillem napovídalo, že se to zdaří a jo , je to tady ! Sly je zase Bůh ! ( A když se to nebere vážně, je i víc:) ()
Dávno jsou pryč časy parádních Nájemných vrahů. Sly spolehlivě prodává své povislé koutky, víčka i chraplák, ale je to málo. Pro někoho možná osvěžující oldschool a přímočará žánrovka, pro mě totální tuctovka. Tuctový scénář, tuctová režie, tuctová akce, tuctový film. A zasloužený komerční propadák. Tohle že napsal a natočil klasik Walter Hill? ()
Žádný velký zázrak se opravdu nekoná a nebýt Stalloneho v hlavní roli, bylo by hodnocení ještě o hvězdu nižší. Scénář vůbec nemá čím překvapit, jedině snad tím, jak připomíná scénáře, v nichž se poslední roky rochní pánové Seagal, Lundgren a další. Režie nijak zázračná, akčním scénám chybí napětí, a jediné, co za něco stálo, byl závěrečný souboj se sekyrami, který ovšem dost hloupě skončil. Co se mi opravdu líbilo, byla Mazzarova hudba, kterou samotnou poslouchám už nějaký ten týden. Mám-li porovnávat, Arnoldova nápaditější a méně vážná/směšná Konečná jednoznačně vítězí. ()
Reklama