Režie:
Michael NoerScénář:
Anders Frithiof AugustKamera:
Magnus Nordenhof JønckHrají:
Ghita Nørby, Sven Wollter, Trine Pallesen, Jens Brenaa, Michael Sand, Marie-Louise Coninck, Martin Hall, Eva KååsObsahy(2)
V domově důchodců Lily pečuje o svého Maxe, který se po několika mrtvicích nemůže hýbat ani mluvit. Po boku manžela se ale cítí v pasti, takže když se sem nastěhuje temperamentní džentlmen, je Lily jím i jeho vášní k životu zcela okouzlena. Manželé Lily (Ghita Nørby) a Max (Jens Brenaa) jsou svoji už přes padesát let. Teď společně žijí v pečovatelském domě, na jehož profesionální péči je Max po prodělání mrtvice zcela závislý. Lily, která tak musela odložit vlastní život stranou, zoufale touží po vzrušení a intimitě. Když se pak vedle nich nastěhuje muž, který si říká "pilot" (Sven Wollter), je Lily jím i jeho vášní k životu naprosto okouzlena. Lilyini příbuzní ani ostatní obyvatelé domova ale nejsou z její nové známosti příliš nadšení. Lily, která u vlastní rodiny naráží na nepochopení a po boku Maxe se cítí jako v pasti, se rozhodne prolomit mříže svého neviditelného vězení a získat zpět kýženou svobodu. (Cinemax)
(více)Videa (2)
Recenze (20)
Dánsko to opět dokázalo a připravilo mi na večer film, který má opět tendenci odpovědět na tabu společnosti. V tomto případě jde o demenci a řadu důchodců s ní spojenou. Přitom film má celou dobu snahu být velice citlivý a ne nutně nutit diváka tlačit do absolutní deprese. A to i přesto, že to standardní dánské drama má v podstatě v popisu práce. Takže výsledek byl takový, že chvíli jsem přemýšlel jak to jednou bude vypadat se mnou, abych si následně uvědomil, že dopadnout to může jakkoliv. Nicméně také jsem si tu procházel pár komentářů a musím se shodnout s uživatelem misterz. Ono porovnávat český (slovenský) a dánský důchoďák je trošku někde jinde. Stačí jet někam do ciziny a pozorovat německé důchodce, jak pěkně, neošlehaně a zachovale vypadají. To nic nemění na tom, že s myšlenkou u tohoto filmu se oba důchodci evidentně shodnou. Jak západní neošlehaný, tak český ošlehaný. A za tu myšlenku i tak čtyři hvězdy rád udělím. ()
Silný film. Většinu z nás čeká stáří, já už do něho nakročil. A navíc v dnešní společnosti, kdy se prodlužuje věk, ale nikoliv kvalita života, snad není rodiny, která by nezažila problémy se svým blízkým, upoutaným na lůžko anebo zase se starcem, u něhož se projevují první příznaky demence. Ale i ti chtějí žít. Žít a užívat života. Lily hluboce milovala svého manžela a doprovodila jej až do Domu seniorů, jenže - jak se postupně dozvídáme, bylo to také především proto, že její dcera s manželem se rozhodly prodat její domek... Nebylo divu, že našla vztah k optimistickému staříkovi, bývalému pilotovi, který jí vyprávěl o krásných vzdálených městech a slíbil jí cestu do Paříže, ačkoliv sám věděl, že jeho zdravotní stav mu takovou cestu již neumožňuje. A že se pak dostala k dalšímu konfliktu s rodinou... Asi nejlepší dánský film, který jsem v posledních letech viděl. ()
Ohromující dojemný příběh lásky v pozdním věku, kdy hlava už není jasná jak bývala a tělo nedokáže dělat věci jako dřív. Ghita Nørby (známá i ze seriálu Riget), ve svých 81 letech svoji roli zahrála přesvědčivě a se šarmem, a přestože to byl opravdu hodně smutný film, nakonec u mě z tohoto stárnutí převážily pozitivní dojmy. ()
Smutný, řemeslně po seversku dobře odvedený film, který míří na emoce, nicméně mne v tomto svém hlavním zacílení míjí. Obdivuji úroveň dánského domova důchodců, ale onu hlavní důchodkyni nedokážu litovat, jak bych podle autorů asi měl. Připadá mi přes všechny pochopitelné okolnosti sobecká, a to vůči všem: manželovi, rodině i milenci. Nejsem schopen jí pocitově přijmout, jít s s ní. ()
„Jak se máš? Nemáš s kým mluvit? S obyvateli?“ - „Nikdo tady není tak fit jako já.“ Zatímco Lily je akční a svěží, z jejího drahého už je v podstatě jen mrkající zelenina, u které není nasnadě otázka „jestli“, ale spíš „kdy“ (jakkoliv se s tím žena tvrdošíjně odmítá smířit). Do jejího rutinního života však vtrhne příval energie v podobě čerstvě nastěhovaného Švéda, který jí přinese až nečekaně mnoho vzrušení…Hlavní hrdinka to nemá jednoduché. Výčitky z návalu dlouho neprožitých pocitů, pochyby, nepochopení až odpor okolí…ale mně rozhodně nedělalo problém se do ní vcítit a fandit jí, tím spíš, že to bylo nejspíš být naposled, co něco takového zažívala. A přestože mě i pořádně naštvala, její vnímání „zrady“ se také nakonec dalo pochopit, protože to pro ni znamenalo mnohem víc. Tři slova jsou smutným filmem, s pár hodně hořkými momenty, ať už šlo např. o „bingo“ (některé věci se věkem ani trochu nemění) či třeba štědrovečerní „idylku“, přesto má i záchvěvy naděje. Konec mě (na dánské poměry) trochu překvapil, ale vlastně proč ne. Dávám slušné 4*. ()
Reklama