Režie:
Paolo SorrentinoKamera:
Luca BigazziHudba:
Lele MarchitelliHrají:
Toni Servillo, Sabrina Ferilli, Carlo Verdone, Carlo Buccirosso, Isabella Ferrari, Giorgio Pasotti, Franco Graziosi, Serena Grandi, Luca Marinelli (více)Obsahy(1)
Po obrazově i hudebně atraktivní road-movie Tady to musí být (2011) sahá Sorrentino po osvědčených prostředcích svého jedinečného filmového stylu a opět přináší vizuálně podmanivé komediální drama o hledání smyslu vlastní existence a smíření se s věčně plynoucím časem a stárnoucím tělem. Příběh stárnoucího spisovatele a novináře Jepa zasazuje Sorrentino do prostředí "třpytivé" vysoké smetánky podmanivého Říma a po vzoru filmových velikánů Federica Felliniho a Michelangela Antonioniho podává kritiku současné společnosti, žijící v povrchnosti, přetvářce a zaslepenosti. Zoufalý Babylon zbohatlíků, politiků, zločinců, filmových hvězd, umělců, intelektuálů, ale i komplikovaných i nestálých vztahů ožívá v starověkých budovách a gigantických vilách Říma a sledujeme ho očima rozčarovaného Jepa, věčně se utápějícího v poháru gin tonicu a ve víru nekonečných party. A nad tím vším stojí Řím jako krásná, avšak mrtvá diva. (Film Europe)
(více)Videa (3)
Recenze (505)
Film jako esence výtvarného umění, snad srovnatelný jen s Kubrickovou Vesmírnou odyseou, se rozpadá do střepin ještě drobnějších, než Godardův Socialismus. A podmanivá hudba je poněkud méně podmanivá, než Lelouchův hudební doprovod kteréhokoliv jeho filmu. Až smyslně krásný vizuál nedokáže porazit absenci kompaktního příběhu, což lze Sorrentinovi odpustit snad jen tehdy, když diváka provádí coby něžný dokumentarista ulicemi Říma, kterých se kamera hebce dotýká, a dává nám dýchnout jejich vůně. Velká nádhera pro obdivovatele obrazu jako vrcholné formy umění. ()
Okouzlen krásami Říma i ženského těla obchází stárnoucí spisovatel známé ulice a místa, potkává známé tváře, je přesycen všedností a přece v ní nachází nitky nevšenosti.Ten ironický okrývač nevlídné pravdy mě začal bavit hned na začátku. Pokud se chci v současnosti podívat na zajímavý film, vyberu si Paola Sorrentina, zatím mě nikdy nezklamal. Jeho způsob vyprávění připomíná trochu Tarkovského a Godarda, ale oprvadu jen připomíná. Má vlastní způsob vyjádření, kterému bytostně rozumím, používá mluvu, která je mi vlastní. Opravdu veliká nádhera!! ()
Niekto to tu nazval prehliadka plesnivcov a asi tak sa to dá aj vnímať. Umenie vizuálne odpudzujúce, keby tu Sabrina Ferilli nevystavovala svoje telo, čo bola zvyknutá po celú svoju kariéru, zrejme by ten vizuál ostal prehliadkou dlhých nosov starigáňov, čo sme sa mnohokrát mohli z profilového záberu možnosť presvedčiť. Jediné, čo tu bolo ešte pekné boli vonkajšie zábery na budovy za sprievodu peknej hudby, či už husľovej alebo klavírnej. Inak ide o dekadentné umenie podporované zase len spomínanou nahotou a chlapi, čo nevyhnutne potrebujú modrú tabletku, sa na to len mlsne pozerajú a vedú nekonečne dialógy o tom, že vlastne na staré kolená im prišlo na um, ako robia veci, ktoré vlastne robiť ani nechcú a že kde by strčili svoje nadbytočné milióny. Posolstvo alebo pointa filmu mi priniesla odmocninu z nuly a za atraktívnu som nepovažoval ani storočnú bezzubú mníšku, tak sa hodila skôr do Conjuringu. Mne inak z tej smotánky bolo aj úprimne nevoľno. ()
Jep si je všetkého vedomý. Vie, že jeho život je prázdna póza, že jeho priatelia sú na tom presne rovnako a nehanbí sa im to na rovinu povedať. Čiže neskrýva všetku tú prázdnotu za cynizmus, iba ju takto komentuje. V 65ke si uvedomil, že je čas venovať sa iba veciam, ktoré ho zaujímajú, takže po sexe treba rýchlo zdúchnuť. Ďalšiu knihu nenapísal, pretože na to kvôli večierkom nemal čas, alebo možno že nenašiel nikde veľkú nádheru. To, že bola všade navôkol, je preňho najtrpkejším zistením. Jep nie je prázdny človek, iba si vedome užíva prázdny život a my tak nesledujeme sentimentálny prerod Don chuana v milujúceho novomanžela, ale iba doľahnutie celého (spôsobu) života na jedného osamelého starca. Možno však nie je neskoro, pretože ak sa stará samaritánka dokázala dožiť 104 rokov, tak sa to môže podariť aj Jepemu a tých ďalších 30 môže prežiť čisto v duchovnom štýle. Sladký život je aj po 50tich rokoch stále trpký. ()
Chuťovka! KONEČNE sme sa s Paolom Sorrentinom aj Tonim Servillom stretli a "sadli sme si". La Grande Belleza je filmom, ktorý chcem vidieť minimálne ešte raz, aby som tú opulentnosť (v záberoch, strihoch, všetkých tých party, drobných detailoch, rozmaroch, vychytávkach, presahoch, dialógoch) dokázal ešte lepšie vstrebať a vychutnať si to. Jeden z filmov, ktoré keby mali aj dvojnásobnú dĺžku, tak na to pozerám s otvorenými ústami a vstrebávam každú scénu, každú vetu. Prekvapujúco ohurujúci film! 4,5*/5 ()
Galerie (40)
Zajímavosti (7)
- Okrem talianskej metropoly Rím sa filmovalo aj v Toskánsku. (MikaelSVK)
- Když vychází Orietta (Isabella Ferrari) z bazénu a sáhá po ručníku, je na zemi vidět mokrá cestička od bazénu k lehátku a do domu. (AlekiCornski)
- Snímek získal v roce 2013 v Berlíně Evropskou filmovou cenu, tzv. "evropského Oscara", pro nejlepší film, nejlepší režii pro Paola Sorrentina, nejlepší mužský herecký výkon pro Toniho Servilla a nejlepší střih pro Cristiana Travaglioliho. (trojúhelník)
Reklama