Kamera:
David UngaroHudba:
Jérôme RebotierHrají:
Patrick Bruel, Valérie Benguigui, Charles Berling, Françoise Fabian, Guillaume de Tonquédec, Judith El Zein, Bernard Murat, Yaniss LespertObsahy(1)
Vincent je v najlepšom veku a očakáva narodenie prvého potomka. U svojej sestry Elizabeth a jej manžela Pierra čaká na svoju mladú manželku Annu, aby šťastnú udalosť spoločne oslávili. Všetci sú vo výbornej nálade a čakanie si krátia vyzvedaním o pocitoch nastávajúceho otca. Keď sa ho však opýtajú na meno, ktoré plánuje dať svojmu potomkovi, jeho odpoveď vyvolá sériu absolútne neočakávaných reakcií... (STV)
(více)Videa (4)
Recenze (228)
Super situační film. Vlastně vrcholná Francie v té nejlepší současné podobě. Jméno je vlastně film, kde průběh celého filmu se vyvíjí z minuty na minutu hodně dobře napsanými dialogy. Nemůžu dát ale plný počet, protože v tomhle filmu pořád byly momenty, které mě chvílemi docela nudili. Hlavně tedy začátek. To to trvalo, než se otevřelo jádro pudla... ()
Kto videl Úplných cudzincov alebo Carnage tak toto je presne niečo medzitým. Presne ten istý žáner dialógovky, ktorý má dve základné témy. Ako sa z blbosti alebo žartu stane veľký problém a myšlienku, že proste všetci máme svoje tajomstvá. 15 minútový rozbeh bol trochu nadmieru, ale potom sa to skvele rozbehne. Takýto scenár si zaslúži potlesk. ()
Skoro jsem přehodila výhybku díky zpatlanému oznamovacímu úvodu, včetně dost nezáživné žabomluvy, a to bych udělala obrovskou chybu. Když se nesourodá svita na cestě do zatracení dostala z bodu A do bodu S(servírování) a začala slovní palbou jednoho po druhém odpalovat jak na střelnici, teprve se rozjela ta pravá jízda. Pasáž "rozboru" jména na inkriminované písmeno A mě rozvibrovala na maximum, děkuju tvůrcům za takové kvantum příjemného šimrání. Vedení si pro sebe ukradl jednoznačně Patrick a tak to i zůstalo do konce. Ten chlap byl jak utržený ze řetězu, jen občas jej přeřvala rovněž dokonale hysterizující Valérie (budiž jí země lehká). Neznám lepší ukázku předsudky svázané soudobé konvenční společnosti - gordicky uzel to byl doslova a do písmene. Aneb jak funguje skupinová rodinná terapie. "Víš, co mě přesvědčilo? Ta uniforma."☺☺ ()
Francúzke filmy patrili vždy k mojim najobľúbenenjším. Teraz teda neviem, či som sa ich už prejedla, alebo som v poslednej dobe zhodou náhod siahla, len po tých menej vydarených kúskoch. Hádam bude pravda to druhé. Le prénom je komédia, pri ktorej som sa ja veru veľmi nezasmiala, nebolo na čom. Nič mi tu neprišlo nijak obzvlášť vtipné. Skôr to celé zaváňalo nadutosťou a pozérstvom, ktoré sa síce vo francúzkych filmoch sem tam vyskytujú, nie však v tak vypuklej a pre mňa ťažko akceptovateľnej miere. Škoda, chcela som sa zabaviť a nič. Musím asi siahnuť po niečom inom. ()
Francouzština je pro mě jedním z nejlibozvučnějších jazyků, které existují a být svědkem takové dlouhé konverzačky je balzámem pro uši i duši. Nenudíte se od začátku, do úplného konce. Zvrat, který nastane zvrhne pohodovou, přátelskou večeři v pořádné dusno a máme tu i "hru" na pravdu. Kolikrát jsem si říkala, že bych už asi dávno práskla dveřmi, nebo porodila předčasně, ale oni ne. Oni si i v té napjaté situaci dokázali občas výstižně zavtipkovat. Pičunem mě ale odrovnali. To mě tak rozesmáli, že mě dokonce z vedlejšího pokoje museli pštít! Na druhou stranu bych v takové společnosti vzdělaných lidí očekávala jistý nadhled a odstup. Každopádně, co je komu do koho, hlavně ať je mimčo zdravé, ne? ;-) ()
Reklama