Režie:
William FriedkinScénář:
Reginald RoseKamera:
Fred SchulerHudba:
Kenyon HopkinsHrají:
Courtney B. Vance, Ossie Davis, George C. Scott, Armin Mueller-Stahl, Dorian Harewood, James Gandolfini, Tony Danza, Jack Lemmon, Hume Cronyn (více)Obsahy(1)
Jeden člověk zemřel, život druhého je v sázce. Dvanáctičlenná porota rozhoduje o osudu mladíka, jemuž hrozí obvinění z vraždy otce... Americké soudní drama Dvanáct rozhněvaných mužů (1957) patří mezi klasická díla světové kinematografie. Původně se však jednalo o řadovou televizní hru v rámci dramatické antologie Studio One, kterou v roce 1954 napsal scenárista Reginald Rose. Univerzální téma dvanácti porotců rozhodujících o vině či nevině mladíka obžalovaného z vraždy svého otce představuje dodnes vděčný námět pro filmové i divadelní tvůrce. Vlastní verzi slavného námětu natočili filmoví velikáni jako Nikita Michalkov nebo William Friedkin, jenž původní téma rozvinul o reflexi rasové nesnášenlivosti ve společnosti díky obměně osobností v porotě. Friedkinův poutavý remake z roku 1997 zaujme po vzoru původního snímku silným hereckým obsazením, jemuž vévodí Jack Lemmon. Ten ve filmu ztvárnil ústředního porotce č. 8, který zpočátku stojí proti totální přesile, protože jako jediný není přesvědčený o vině obžalovaného mladíka. Ve hře je ale nejzávažnější obvinění z úkladné vraždy prvního stupně a trest smrti, pokud si budou jisti o jeho vině nade vši pochybnost. Kolem zdánlivě jasného případu se strhne vášnivá polemika. Dvanáct porotců znamená dvanáct různých pohledů na důkazy a výpovědi, které zazněly během soudního přelíčení. Dospět k finálnímu verdiktu může být nakonec mnohem komplikovanější, než se na první dojem mohlo zdát. (Česká televize)
(více)Recenze (125)
Čtyřicet let uplynulo od doby, kdy se tehdy dvaapadesátiletý Henry Fonda navlékl do bílého obleku a v jedné dusné místnosti v patře soudní budovy předvedl jeden z nejznámějších hereckých výkonů v dějinách filmu. Henryho Fondu vystřídal tehdy o generaci starší Jack Lemmon, hlavním protihráčem se mu stal jeho vrstevník George C. Scott (aka Jeho Zelenost Generál Patton) a Jiřího Voskovce v roli zdvořilého imigranta odkudsi ze střední či východní Evropy vystřídal Edward James Olmos - který má kupodivu stále být z východní Evropy:) Samozřejmě je tu více známých jmen, ale to už není tak důležité, pánové Stahl, Petersen, Gandolfini a Cronyn prominou. Důležitější je, že se režisér Friedkin, tehdy rovněž takřka se sedmi křížky na hřbetě, rozhodl oživit obraz, a tím nemyslím jen pohyblivou kameru;) Řeč je hlavně o afroamerických účastnících, z nichž jeden hraje velmi výraznou roli rasistického porotce - vymlasknout takhle všem na odiv černého rasistu, to je kus novátorství, ať se vám to líbí nebo ne. Zajímavé je, že tomu "džentlmenovi" v obleku ten jeho svatý hněv na špinavé feťácké Mexikány věříte (a je vám z něj zle jako z každého jiného nácka). Podezřívám Williama Friedkina, že svým castingovým rozhodnutím chtěl ukázat, že doba hodně pokročila, a především posílit tu vnitřní rovinu Dvanácti Rozhněvaných Mužů - tu, ve které se nastavuje zrcadlo naší "objektivitě" a "nezaujatosti", manipulovatelnosti, ale i odpovědnosti za naše rozhodnutí. Rozhodně se mu to povedlo, bohužel film jako celek je jen důstojným remakem, který kvalit originálu nedosahuje. Dokonce bych řekl, že Michalkovova verze je také lepší, ale to je kromě její originality dáno i velkoplátnovou výpravou. Na televizní film dost slušné, ale "objektivně" prostě nemůžu dát osmdesát. Výsledek je 70%. ()
Jediný důvod proč nehodnotím plným počtem je fakt, že jsem viděl dřívě původní verzi s Henry Fondou, která je naprosto odrovnávající podívanou a tohle už nedokázalo vtáhnout na 100%. Přitom tohle není v podstatě o nic horší, jenom už není čím překvapit, což je logické když jde o remake. Rozestup mezi shlédnutím téhle verze s původní je dva roky, takže jsem si nepamatoval přesné dění, ale v průběhu jsem si na všechno vzpomínal a byl to opět celkem silný zážitek, ale už ne tak silný a napínavý jako při původní verzi. Věřím, že kdo tohle viděl dřív než originál, tak dává bez myšlení plný počet. Navíc zde se jedná jen o TV film, takže to mohlo dopadnou opravdu velice špatně. Naštěstí pan řežisér si látku pohlídal, oslovil skvělé herce s Jackem Lemmonem v čele, kteří budují konkurence hodnou atmosféru svému předchůdci. Jako zklamání nebo laciný odvar tohle považovat opravdu nelze. Jako skvělý remake ano. ()
George C. Scott a Jack Lemmon se zdatně vyrovnávají originálním hercům (v případě srovnání Lemmona s Fondou se jedná vlastně o zázrak), ovšem zbytek je ještě průhlednější než v původním filmu a souhlasím s názory, že Hispánec v roli Východoevropana je prostě nepřesvědčivý, nejvíce tím utrpěl monolog o svobodě, který Jiří Voskovec zvládl v původní verzi na jedničku s hvězdičkou. Nevím, jestli to bylo jen barvou, ale přijde mi, že napětí, které bylo jednou z hlavních devíz Lumetovy verze, je pryč. Jako samostatný film to není špatné a za normálních okolností bych dal tři hvězdičky, ovšem s ohledem na původní snímek musím trochu ubrat (a svůj názor k předloze, kterou jsem hodnotil průměrně, nejspíš po repríze přehodnotím). ()
Originál je samozřejmě lepší a rozhodně ho doporučuji zhlédnout jako první, ale tahle televizní verze se mu absolutně vyrovná. Nemá sice takovou atmosféru, kterou se podařilo budovat předchůdci, ale jinak je fakt naprosto srovnatelná. Strhující, vtahující, dechberoucí, herecky skvostně obsazená, i tady jsou všichni výborní. 90 %. ()
I přes to že jde o remake, musím dát 5*, původní film je sice lepší ale remake ho velmi důstojně následuje. Má skvělé herce, výborný scénář (téměř stejný jako původní verze), dobrou režii a hlavně skvělou kameru, které je lepší než v Lumetové klasice, navíc vůbec nejde poznat že jde pouze o TV film. ()
Galerie (99)
Zajímavosti (3)
- Jack Lemmon (Porotce č. 8) byl za svůj výkon nominován na Zlatý glóbus, ale prohrál s Vingem Rhamesem, který cenu obdržel za film Don King: Jenom v Americe (1997). Po vítězství Rhames pozval Jacka Lemmona, aby se k němu připojil na pódiu, a tam mu k překvapení všech předal svou cenu. Lemmon prohlásil, že tento okamžik byl jedním z nejsladších v jeho životě. Jack to vzal samozřejmě jako gesto a po skončení ceremoniálu Vinga vyhledal, aby mu trofej vrátil, ten však trval na tom, že patří jemu. The Hollywood Foreign Press Association později oznámila, že pro Rhamese nechají připravit duplikát ceny. (sator)
- Drama vzniklo původně jako řadová televizní hra, kterou v roce 1954 napsal scenárista Reginald Rose. (Olík)
Reklama