Režie:
Felix van GroeningenKamera:
Ruben ImpensHudba:
Björn ErikssonHrají:
Johan Heldenbergh, Veerle Baetens, Nell Cattrysse, Geert Van Rampelberg, Nils De Caster, Bert Huysentruyt, Robbie Cleiren, Jan Bijvoet, Sofie Sente (více)Obsahy(1)
Snímek THE BROKEN CIRCLE BREAKDOWN vypráví milostný příběh Elise a Didiera. Ona vlastní tetovací salon, on hraje v kapele na bendžo. I přes velké vzájemné rozdíly je to láska na první pohled. On mluví, ona poslouchá. On je oddaný ateista a naivní romantik zároveň. Ona má na krku vytetovaný kříž, přestože stojí oběma nohama pevně na zemi. Po narození dcerky Maybelle je jejich štěstí naplněno. Maybelle bohužel v šesti letech vážně onemocní. Didier a Elise na to reagují velmi odlišně. Maybelle jim však nedává na vybranou. Didier a Elise za ní budou muset bojovat společně. (Cinemax)
(více)Recenze (121)
Jaký rozjezd, takový pád. Jak velká láska, tak velká bolest. Belgický přírůstek Broken Circle Breakdown do emotivních rodinných dramat prověří zkoušku rodičovské lásky, i to, co přijde „potom“. Nejprve byli dva. Blonďatá tatérka Elise a bluegrassový muzikant Didier. Láska jako trám. Logicky přišlo dítě. Jenže po šesti letech radostí i strastí přišla pořádná rána. Dcera Maybelle má leukémii. A léčba se příliš nedaří. A otázky viny postupně vylézají na povrch. Trpělivé manévrování se scénami, které postupně rozpletou poměrně jednoduchý děj. Podstatnou roli tu představuje paměť. Tu si vzpomene on, tam zase zavzpomíná ona. Oba trpí stejně. Oba se s tím vypořádávají po svém. Zajímavou roli hraje i její kůže – šťastné chvíle se rázem mění v nepříjemné vzpomínky, stačí trocha barvy a kérka rázem dostane nový význam. Symbolické, ale stačí to? Mně nakonec tohle na první pohled sympatické vyprávění s četnými hudebními výstupy bluegrassové kapely k výraznější spokojenosti nestačilo. Slušné tři hvězdy, ale nakonec nechám právě ty tři!! ()
Oscar 1 nominace: Cizojazyčný film ()
Přiznám se k jedné věci. Nikdy by mě nenapadlo, že zrovna Belgičani natočí film o folkovém bláznovi. Zarostlém, fousatém trempovi, co žije na farmě uprostřed ničeho s celou zvířecí říší. Vůbec by mě nenapadlo, že nějakej takovej blázen by se v Belgii vůbec mohl objevit. Ta nátura mi k tomu národu nesedí a už vůbec mi k nim nesedí ta country muzika. Představil bych si do takového příběhu spíš Tučnýho, Wabiho Daňka, nebo někoho z Ameriky. Ale Belgičani? I přesto nicméně musím uznat, že se jedná o dost brutální, nekompromisní a zároveň povedené drama. ()
Ve třetině filmu si v myšlenkách machrujete, jak to máte přečtený a že to je opravdu jen laciná dojička slz, která sice jakžtakž funguje, ale držíte se nad věcí. No a pak zjistíte, že víte hovno a semele vás to. Belgie/Nizozemí výborně. Střihová skladba opravdu může připomenout Blue Valentine (někde jsem to četl) a já si dokonce občas vzpomněl na Dresenovu Konečnou uprostřed cesty. ()
Já mám dojem, že tohle je můj první čistokrevný film z Belgie a kdybych měla psát o svých pocitech, tak jsem docela v rozpacích. Ten hlavní důvod spočívá v mých emotivních zvratech, kde jsem chvíli s hlavními představiteli silně soucítila a vzápětí jsem měla pocit, že Felix ze mě ty slzy chce dostat za každou cenu a to se mně přece jen trochu příčilo. Ale určitě jsem byla nadšená ze sympatických hlavních hereckých představitelů Veerle a Johana, kterým jsem toho Didiera a Elise věřila do puntíku. K mému vyššímu hodnocení určitě napomohla i bluesgrassová muzika, kterou já oproti jiným můžu a nad koncem, který nebyl zrovna podle mých představ dneska mávnu rukou. 70% ()
Diletantsky odvyprávěná a nechutně vykonstruovaná ždímačka na emoce. O sofistikovaném střihu může mluvit akorát člověk neznalý filmové syntaxe, protože skoky v čase tu jsou zaprvé naprosto nemotivované, zadruhé nepřehledné a zatřetí zakrývající banální příběh. V každé scéně jde v zásadě jen o to nabídnout nějaký extrémně přepjatý moment nebo písničkové sólo, přičemž jde akorát o to manipulativně konstruovat pro diváky širokou škálu emocí. Nepřekvapuje mě, že to má u karlovarského publika takový úspěch (ovace při titulcích byly zdaleka nejbouřlivější, co jsem letos zažil), protože Broken Circle Breakdown je v podstatě nic než primitivní midcult pro měšťáky. ()
Těžký film na strávení. A těžká témata, ačkoliv o některá se film jen lehce opřel (absurdita náboženství, pozastavení léčebných pokroků kvůli náboženské etice..), po konci je vám velice úzko. Život je prostě neskutečně nevyzpytatelný, zrovna tak jako tenhle film, u kterého si v půlce myslíte, že víte přesně která bije, abyste se za chvíli dozvěděli, že nevíte vůbec nic. SPOILER>> Smrt dítěte a následné odcizení KONEC SPOILERU bylo vyobrazeno tak reálně, až jsem měla slzy v očích. Ale přesto jsem neměla pocit, že se je ze mě snaží někdo vydolovat. Co mi překážalo v dokonalém zážitku byly nudné country vložky (údajně onen vyzdvihovaný "znamenitý soundtrack", pro mě utrpení) a chvílemi i zmatené skoky v čase. Kromě těchto nedostatků je to ale silný zážitek. (Mimochodem u Veerle Baetens bylo zajímavé sledovat, jak je v jednom okamžiku krásná a za chvíli zase neskutečně ošklivá, až jsem měla pocit, že její postavu hrají dvě různé herečky. ) ()
Belgický Blue Valentine s banjem a leukémií. Ale to tetování je super. ()
Čtyři hvězdičky za vynikající hudbu (tohle já vskutku můžu), hlavní herecké duo, těžký a silný příběh a kameru, která mne svými záběry bavila. P.S. Nekecejte do tohoto filmu, sledujte ho. :) ()
Srovnání s Blue Valentine se nabízí, ale i když tady jde o život dítěte (tedy úplně jiná liga než má mě ráda, nemá mě ráda), je to vedle Valentine slabá vztahová polívčička. Každopádně je to skvěle natočeno, country soundtrack je úžasný a hlavní dvojice výborně obsazena. A z hlavy to taky jen tak nevyšumí. ()
Akokoľvek sa na to pozerám vychádza mi to rovnako - The Broken Circle Breakdown príliš schématický, scenár len spája náhodne vybrané úseky zo spoločného života pracovníčky tetovacieho štúdia Elisy, potulného bluegrassového speváka Didiena a ich malej dcérky Maybelle chorej na rakovinu. Nedá sa hovoriť o chladnej konštrukcii, ale kalkuláciu s početnými scénami čistokrvne útočiacimi na emócie diváka poprieť nemožno. Nestále (až diletantské) usporiadanie časových línií spôsobuje chaos v orientácii naprieč príbehom. Predsa si ma však pozorovanie rozpadu Didierovho amerického sna v háve európskeho arthouse a obostreného melodickým coutry bluegrass dokázalo divácky získať natoľko, že som postavám porozumel. Preto nemôžem ísť nižšie. 60% ()
Samozřejmě je to přesně cílený útok na city, ale přesto dávám 5*. Za ten krásný, čistý (belgický!) bluerass. ()
Na svete nie je väčšej bolesti, ako keď rodič príde o svoje dieťa. Ťaživé a veľmi, veľmi smutné. Po duševnej a obsahovej stránke je tu všetko, čo bolo treba vypovedať, vrátane mnohých myšlienok na báze dilemy vzdať to alebo bojovať ďalej. V takýchto chvíľach vidina opätovného stretnutia je lákavá... a samozrejme i pochopiteľná. Film teda ponúkol veľkú hromadu vecí na zamyslenie. Trocha menej ma oslovil po formálnej stránke, hlavne čo sa týka štrukturovania príbehu (flashbacky) - nič komplikované, ale uberalo mi to emotívny náboj. Taktiež nie som fanúšik bluegrassovej muziky, a tej tu bolo teda dosť. Naproti tomu vďaka svojej neúprosnosti ma oslovil záver, veľmi rozumný a reálny pohľad na takúto smutnú situáciu. 70/100 ()
Kvalitnejšiu filmovú svadbu som snád' ešte nevidel a ani tak nádherne pokérovanú rockabilly country speváčku, ale za jeho chrochtavé a uslintané zjapanie by som mu najradšej rozbil tú jeho škaredú flámsku držku! ()
Nebudem sa tváriť ako suchopárny kritik a tvrdiť, že isté látky sú z princípu emocionálne vydieračské a nezaobídu sa bez klišé. Prípadov, keď rodina....no veď uvidíte, je veľmi veľa a tak pravidelné stretnutia s takouto citlivou a depresívnou témou v kinematografii sú nevyhnutné. Nie je dôležité, že hovoríte to, čo už dávno pred vami niekto povedal, ale že to podáte realisticky, uveriteľne a viete k danej situácii napísať tie správne dialógy. O výbere hercov ani nehovoriac. Kritika podobných profesionálne natočených filmov je myslím facka rodinám, ktoré podobným peklom prešli a pre ktoré môže byť práve Broken circle breakdown srdcovou záležitosťou. ()
Mám rada, keď sa netlačí na pílu. Keď sa scenár obíde bez klíše a citovo vydieračských viet. Dej plynul krásne prirodzene a tak nežne smutne. Tažšie pasáže boli odľahčené krásnymi pesničkami (čo inak vo filme nemusím, no tentokrát to bol pre mňa len ďalší príjemný bonus a hneď po skončení filmu som sťahovala soundtrack). Dvaja zaujímaví, v niečom podobní, no naopak v niečom zásadne odlišní dvaja mladí ľudia, ktorí sa spoja a prinesú na svet ďalšieho človeka. Práve po tom, čo ich dieťa dostane rakovinu vyplávajú ich rozdielne povahy prvýkrát výrazne na povrch. Keď vaše dieťa zomiera, prechádzate si rôznymi fázami. Najprv sa pýtate sami seba, čo ste urobili zle, obviňujete sa, potom obviňujete partnera. Niečo ste predsa museli urobiť zle, inak by sa to proste nestalo, nie práve vám. Kto zato môže? Môže zato boh? A existuje vôbec? Naučia sa niekedy holuby, že sa majú vyhýbať sklu? ()
Já vlastně ani nevím, kde bych pořádně začal, takový dojem na mě tenhle film zanechal. Paradoxně, možná tím nejslabším článkem byla asi hudba. Ne, že by se mi nelíbila, to v žádném případě, ale to ostatní mi přišlo jednoduše lepší. Dramatický vztah dvo(troj)jice lidí, solidní, herecké výkony a potom hlavně konec, po kterém mi jen malinko spadla čelist. Velice smutný příběh, který já doufám osobně nikdy nezažiju. To bych se šel asi zastřelit. ()
Buď to bola chyba kástingu alebo v Belgicku žijú najodpornejší ľudia na svete, čo sa týka ľudskej podoby. A ešte ich v tam nechávajú v kuse šukať, aby sa o chvíľu tvárili aký srdcervúci film to natočili. Z každej strany hnusný film. Jedna hviezda za pár zaujímavých filozofických myšlienok v druhej časti. ()
Pokusil jsem se představit si pocity Didiera a Elise, nedokázal jsem to. Pokusil jsem se vcítit do osobnosti Didiera a zjistil jsem, že nechci. Do Elise jsem se nevciťoval, tu bych chtěl jen chápat a bez falešné skromnosti si dovolím říct, že bych i pochopil. Neschopnost překročit svůj stín svého nabubřelého jáství neučesaného kovboje, kdy mi jedinou a jen MOU vlastní útěchou zůstávají akordy a slova písní sedmibolestných? Ne, tohle odmítám, na bolest totiž neexistuje patent. To už mě život naučil. Intimní náhled někam, kam se nikdy podívat nechci, krutý a vlastně pravdivý, jen nevyvolává kýžené smíření v tónech poslední milostné písně, ale chuť někomu rozbít hubu. Čtyři nasrané, forma jako vystřižená z Dogme95, a to mám rád. ()
Také jednoduché to nie je .. premaľovať steny a na policiach vymeniť hračky za knihy. Neskutočne ľudský film, akoby sme tým dvom naozaj nazreli do súkromia .. fantastická vec! ()
Reklama