Režie:
Iram HaqScénář:
Iram HaqHudba:
Even VaaHrají:
Amrita Acharia, Ola Rapace, Prince Singh, Rabia Noreen, Trond Fausa, Assad Siddique, Tobias Santelmann, Jesper Malm, Sudhir Kumar Kohli, Sara Khorami (více)Obsahy(1)
Mina (Amrita Acharia) žije sama se svým malým synkem Felixem (Prince Singh) a svůj život rozděluje mezi konkurzy na vysněnou roli a hledání ideálního partnera. Ale s každým dalším zkaženým konkurzem a dalším nefunkčním vztahem se její naděje začínají rozplývat. Jednoho dne ale potká švédského režiséra Jespera (Ola Rapace) a možná, že právě on bude ten pravý. Nebo to bude jen další zklamání, jak jí to předpovídala její matka? Lásku dávat je totiž velmi těžké, pokud jste ji ještě nikdy nedostali. Celovečerní debut talentované zpěvačky, herečky a režisérky Iram Haq zpracovává mimo tématu rodinných a partnerských vztahů i téma východních emigrantů v severských zemích a pocitu vykořenění. (Febiofest)
(více)Videa (1)
Recenze (31)
Chvíli jsem přemýšlela, proč dávám čtyřku, když to byl tak úžasně citlivý a dojemný film a zjistila jsem, že je to asi mojí chybou, protože ten rušivý dojem nezpůsobilo zpracování jako takové, ale momenty, kdy jsem měla na Minu zlost, protože ty chvíle naprosto nezodpovědného chování nejen k sobě samé, ale vzhledem k Felixovi, mě silně psychicky deptaly. Ona sama chtěla být šťastná, ale svou lehkomyslností si to pokazila, ale místo, aby pak vzala trochu rozum do hrsti, tak tu situaci neřešila zrovna nejlépe a byla zase na začátku toho začarovaného kruhu. A o jejím rodinném zázemí nemluvě. Mně jí bylo ne jednou strašně líto, byly momenty, kdy jsem brečela s ní v té její zoufalosti a vyprahlosti její duše. Zjištění, že její láska k příteli a vztah k Felixovi neodpovídá jejím představám, byla místy srdcervoucí, ale ono to nemohlo dopadnout jinak, než jak jsem to měla možnost vidět v závěru a je moc dobře, že tam je nechán prostor pro diváka, aby si z toho vyvodil sám nějaký závěr. Jeden moment právě v tom závěrečném finále, kdy se ocitla v jednom bytě, to z ní vytrysklo v plné síle. Amarita Achaira hrála Minu tak úžasně, jak jsem dlouho neviděla nikoho hrát a s těma jejíma smutnýma, všeříkajícíma očima není už vůbec co dodat. Takže nakonec to přehoupnu na pětku, protože její herecký výkon si to zaslouží a doufám, že ona sama takovou matkou není a nebo nikdy nebude. ()
Mina je ženská, která jedná impulzivně, hrozně moc by chtěla lásku, ale na to, že je to dospělá ženská jednala v některých chvílích neskutečně naivně. Chvílema si jsem jí litoval, chvíle jsem jí držel pěstičky, ale chvílem hlavně pokud šlo o její vztah se synem jsem si jí občas nazval krávou. Jenže tak to má asi bejt, to je život, každej jdeme za tím svým štěstím a na ty cestě je všechno, radost, zklamání, euforie, bolest a to všechno Mina, která je mimochodem neskutečně sexy na tý svý cestě prožila a já s ní. ()
Nebudu tvrdit, že zrovna multikulturní příběhy jsou mým oblíbeným šálkem čaje, nicméně musím přiznat, že to nebyla úplně špatné pro výplň večerního času. Exotická kráska s erotickým jiskřením herečka Amrita Acharia se s postavou poprala skutečné obdivuhodně. Dokonce jedna scéna mně připomněla zážitek z mého života. Na filmu je zrovna i zajímavá lokace Norsko, tak trochu střelba do vlastních řad. Kdyby někdo ve skutečné realitě na ní totiž prásknul její úlety, tak úřad na ochranu dítěte Barnevernet by měl posvícení. ()
Překrásný naprosto lidský film. Naprosto překrásná Amrita Acharia tady hraje Minu. Holku, co žije sama se synem a neví si rady, co se životem. Tak se zamiluje do jednoho režiséra, umělce a postupem času oba zjistí, že to zase tak jednoduché není. Ona se pak potácí životem, zkouší co se dá, někdy je úplně pitomá, jindy jenom naivní, ale to je život. Jako bychom nebyli jiní...a právě proto si mě tenhle film tak moc získal. ()
Sympatizování publika s postavami připomíná horskou dráhu, hlavně u hlavní hrdinky. Přesto jsem s ní soucítil, zejména kvůli zcela na hlavu padlé rodině. Při vztahu s princem ze Stockholmu se pak ukážou všechny její problémy. Ač se snaží pomocí kompromisů rozdvojit pro partnera Jespera i syna Felixe, nefunguje to, oba si žádají pozornost na úkor toho druhého (nepřidá ani to, že se Jesper vybarví jako pěkný debil, a Felix není ničím jiným než zpovykaným smradem zasluhujícím místo lítosti převýchovu). Režisérka se tak ve svém debutu dotýká palčivé otázky, jak si má rozvedená žena s dítětem najít stálého partnera. To, že Mina neumí být sama, její strach ze samoty je až patologický, a vede k neustálé volbě mezi tím být matkou, anebo milenkou, jen umocňuje celý problém. A rozkol mezi sympatiemi a současně nepochopením hlavní hrdinky mi vydržel až do konce. Přesto si nemyslím, že si Mina za své hloupé chování či závěrečné rozhodnutí zaslouží černobílé odsouzení. Toto pestrou paletu pocitů vyvolávající dílo hodnotím slabšími 4*. ()
Reklama