Režie:
Lasse HallströmScénář:
Steven KnightKamera:
Linus SandgrenHudba:
A.R. RahmanHrají:
Helen Mirren, Om Puri, Manish Dayal, Charlotte Le Bon, Amit Shah, Farzana Dua Elahe, Dillon Mitra, Aria Pandya, Michel Blanc, Clément Sibony, Vincent Elbaz (více)VOD (5)
Obsahy(1)
Madame Mallory, majitelka vyhlášené restaurace se třpytem Michelinských hvězd se nestačí divit, když se do jejího městečka přistěhuje indická rodina a otevře si restauraci hned naproti přes ulici. Schyluje se k souboji dvou odlišných kultur a zcela odlišné skladby koření. Dobré jídlo ale hory přenáší. Madame Mallory zjistí, jak velké nadání má její konkurent, mladý indický šéfkuchař, a svolí k tomu, že ho vezme do učení. Dva světy receptů a chutí v jedné kuchyni slibuje velké kulinářské dobrodružství. Zvláště pokud se ho zúčastní i krásná francouzská kuchařka. (Bontonfilm)
(více)Recenze (432)
Velice příjemný a krásný film. Užívala jsem si každou minutu. Líbí se mi ten kontrast ve filmu, kde jsou dvě různé skupiny lidí, nejdříve si jdou navzájem po krku a pak se spojí. Bylo to zajímavé a vážně se mi to moc líbilo. ()
Je tomu už dávno, co jsem naposled viděl tak neuvěřitelně příjemný film jako je právě Láska na Kari. Z xenofobního hlediska musím pochválit tvůrce, protože tady mi přišel sympatickej úplně každej. A hlavně ta Indická rodinka, která se s vervou nakvartýrovala do baráku naproti vyhlášené restaurace, aby si tam otevřeli svoji. Prostě to bylo neuvěřitelně odpočinkové. Příběhem počínaje, postavami procházejíc přes to, jak to bylo natočeno konče. A popravdě mi vůbec nevadilo, že film má 122 minut. Já si užíval každou další minutu a čekal, co přijde dál, protože ta Indická drzost v té jedné malé francouzské vesničce mě absolutně sejmula. Co už jsem ale nepochopil, tak fakt, jak v tomto filmu byli ztvárněni Francouzi...kór někde uprostřed francouzských vinic ve vesnici, kde je těžké nepotkat francouzského vidláka. A hle, ono na potvoru tam každej mluví Anglicky. Trošku záhadička. ()
║Rozpočet $22miliónov║Tržby USA $54,240,821║Tržby Celosvetovo $94,270,488▐ Tržby za predaj Blu-ray v USA $2,435,578 //počet predaných kusov 49,699║ Tržby za predaj DVD v USA $11,920,178 //počet predaných kusov 660,885║ pohodové, láskavé a podmanivé, až sa slinky zbiehajú, výborná uvoľnená réžia Lasse Hallströma a producentská záštita Stevena Spielberga je cítiť /80%/ ()
Velká gurmetská pohádka aneb Kterak indický pejsek s francouzskou kočičkou vařili multikulturní dort... ()
,,VĚŘÍME, ŽE JÍDLO JE MULTI-SMYSLOVÁ ZÁLEŽITOST A URČITÁ KOMBINACE CHUTÍ A VŮNÍ AKTIVUJE ENZYMY A STIMULUJE SPECIFICKÉ ČÁSTI MOZKU, VE KTERÝCH VYVOLÁVAJÍ POTĚŠENÍ A TAKÉ VZPOMÍNKY PŘÍJEMNÝCH ZÁŽITKŮ…" /// Tak já byl stimulovanej až až! Indickej klučina s nadáním krysáka Remyho ve filmu o lásce, která neprochází žaludkem, ale kuchyní, a ve kterým bych vočima sežral i mrtvýmu z nosu. (No dobrá, tak trochu kecám…) Umírněnej, sympatickej humor, občas (sympatický) drama, sympatický obsazení… kýčovitý sbližování národů a lidí (- trochu jinak než TADY), který šíří pozitivní náladu a podbízí dojem z dobře vykonané práce. Nechávám se oblbovat. Navíc, když to francouzský maloměsto prozáří sluneční paprsky, stimuluje to (i mě!) určitý části mozku a nakažen pozitivní náladou prohlašuju: tohle žádná molekulární kuchyně netrumfne! Lasse Hallström potvrdil, že je mistr kýčovitejch romancí! /// NĚKOLIK DŮVODŮ, PROČ MÁ SMYSL FILM VIDĚT: 1.) Stejnojmennou knihu, kterou v roce 2010 napsal Richard C. Morais, číst nebudu. 2.) Miluju dvě věci: indický jídlo a indickou hudbu! 3.) Thx za titule ,,Lenulinkaa“. /// PŘÍBĚH ***** HUMOR ** AKCE ne NAPĚTÍ ne ()
BRAVO!!! ()
Já vím, že se nemá moc srovnávat, ale já před nedávnem viděla Chefa a to nejde nesrovnat, protože to jsou filmy jen a jen o jídle s větší, či menší romantickou oblohou. Tady jsem čekala trochu větší hloubku, ale žel, byla to jen příjemná podívaná na ty laskominky, z nichž ne všechny bych byla schopná pozřít, ale oku lahodily v každém případě. Například školení v Paříži jsem si vychutnala téměř s otevřenou pusou, to byla tedy kulinářská laboratoř! Ale jinak to bylo všechno zahalené do spousty barev, ohňostroje a trochu klišovitého příběhu. Je škoda, že nemám ani chuť dát Lásce na kari znovu šanci, ale je to tak. Někdy příště snad už budu trochu pozitivnější, slibuji. ()
"Přišli jsme o všechno. Po matčině smrti se otec rozhodl odejít s rodinou do Londýna." A o tom to je. Indie jim byla malá, tak z toho NIC, co jim logicky zůstalo, když přišli o VŠECHNO, nakoupili letenky do Londýna pro celou rodinu a ještě jim zbylo na to, aby si koupili restauraci ve Francii. Mě to tedy celkem bavilo, zejména to vzájemné udávání a rozzlobené přecházení přes silnici z restaurace do restaurace, ale ten multi-kulti nádech tomu jídlu dodal hroznou pachuť. Dozvěděl jsem se totiž, že ONI jsou jiní a my bychom měli tolerovat jejich noční dovádění. A taky by se měli křížit rasy a to vždy podle vzorce snědý muž a bílá žena, protože tak je správně. Z toho se mi zvedá žaludek tak, že by v sobě neudržel ani mou oblíbenou knedlo vepřo korkumu od asimilovaného šéfkuchaře Hassana. ()
„Máte kvalifikaci?“ – „Ano. Matka mě učila.“ Co tam do té naší hollywoodské pohádky dáme, aby to co nejvíce lidem chutnalo? Tak třeba francouzský, po většinu času prosluněný/malebně nasvícený a nasnímaný panenský venkov (a sem tam i místní jazyk-aby se neřeklo + dobře to zní, že jo), exotiku v podobě „multi-kulti“ střetu/spojení (z toho vyplývající „trendy“ hudbu), spoustu chutně vypadajícího jídla, romantiku mezi indickým Američanem (pod jehož pohledem dámská část publika roztaje) a frankofonní Kanaďankou (v jejíchž očích by se pro změnu zase páni rádi topili), několik těch našich správných (amerických) hodnot (rodina, plnění snů, tolerance), nějakou tu zavedenou hereckou hvězdu (železnou Helen!) a nakonec osvědčeného režiséra se známým „rukopisem“, pod jehož pevným vedením se to celé nerozpadne (třeba toho Švéda). Hotovo, podáváme! Asi to vyznívá mnohem jízlivěji, než jsem původně chtěl, ale Láska na kari je naprosto rutinní záležitost pro všechny, která leckoho potěší, nikoho neurazí a ještě něco vydělá (možná). Naivní, pohodová a úsměvná (v případě 2 „válek“ dokonce i docela zábavná) záležitost na jedno kouknutí, která ovšem nemá nato, aby překročila hranici 3*. ()
Velká témata mohou být čas od času skryta i v banálních tématech a námětech. Příběh indické rodiny, která, vyštvána z vlasti tamějšími projevy náboženské a politické nesnášenlivosti, hledá v Evropě nový pokojný domov, je velkým příspěvkem na téma multikulturních dialogů. Schopnost vzájemně se tolerovat předchází způsobilost vzájemně se respektovat. (V tomto případě to Evropa měla usnadněné o velmi dobrou znalost angličtiny a obstojnou francouzštiny všech členů početné rodiny) vědomých si faktu, že na světe jsou i jiné země než jen Přední Indie. Příběh, který by sám o sobě voněl banalitou, je ozvláštněn skvělými dialogy a skvělým hereckým obsazením. Helen Mirren, dnes jedna z největších žijících hereček své doby, září v nejslunnějších paprscích, vyzařovaných její univerzální osobností; skvěle jí sekunduje talentovaná Charlotte Le Bonová a v ničem podstatnějším nezaostávají ani indičtí herci. Nenajdeme tu vzrušená gesta, planoucí oči ani nadčasové výroky, protože to všechno tu v sobě zahrnuje rafinovaně strukturovaná všednodennost. Tedy to, co z takřka konfekčního východiska dělá dílo, které proráží tím, že hladí. Na těle i na duši. ()
|| Scenár: Steven Knight | Hudba: A.R. Rahman | Distribúcia: Walt Disney Studios Motion Pictures | Štúdio: Touchstone, DreamWorks, Amblin, Harpo, Image Nation, Participant, Reliance | Rozpočet: 22 miliónov $ | Tržby: 88,9 milióna $ | Ocenenia: Golden Globes - 1 nominácia: HR Helen Mirren. Spolu - 2 výhry a 2 nominácie || Síce šablonovitý, ale osviežujúci film o najpríťažlivejšej téme na svete: o jedle. Stret dvoch odlišných kultúr dáva filmu to správne korenie, k dokonalosti mu chýba vyhýbanie sa všadeprítomnému klišé, hlavne vo fázy súťaženia dvoch reštaurácií. Veľmi príjemný film na menej akčný večer. 75% | FullHD, THX, EN DTS | ()
Když jsem před lety viděla Pravidla moštárny, byla jsem nadšená, připadalo mi, že Lasse Hallström vytáhl z předlohy to podstatné a zjemnil to podle vkusu amerického diváka s velkým vkusem. Potom přišla skvělá Čokoláda, která mi také padla do vkusu. Ale jak filmů přibývalo, stále více se vkrádal neodbytný pocit, že jde o filmové limonády pro většinového diváka. Vytrácela se jemnost a originalita, přibylo klišé. Láska na kari bohužel v tomto trendu pokračuje. Neurazí, nenadchne. ()
Lasse Hallström podobně laděné snímky umí točit a Láska na kari to potvrzuje. Pro mě osobně byl tento film velmi milým překvapením. Kromě toho, že má zajímavý a poutavý děj, během jehož sledování doslova cítíte všechny vůně připravovaných jídel a máte chuť ochutnávat, nechybí tomuto počinu také sympatičtí herci a postavy. Největší pozornost si pochopitelně získá hlavní hrdina Hassan, ale také jeho otec, dále Madame Mallory a Marguerite. Skrze příjemné pocity, které ve mně Láska na kari vyvolala a že mě během oněch 122 minut ani jednu nenudila, dávám 5*. ()
Souhlasím s ostatními - je to velmi milý, lidsky hřejivý film. Dokonce film, který jsem po těchto stránkách už dlouho neviděl. V dnešní napjaté době, kdy se Evropa probouzí s kocovinou z multi-kulti a každý další snědý přistěhovalec je předem podezřelý z terorismu (natož celá rodinka a ještě v dost izolované oblasti kde se zná každý s každým - jako ve filmu) , bohužel zní jako hezká, idealistická pohádka pro dospělé. Ale já mám pohádky rád, a když mi příběh někdo hezky podá, rád si jej vyslechnu a prožiju i když vím, že draci, obři, černokněžníci a princezny nejsou... Stejně tak jsem uvěřil, že Frantíci s radostí objevili novou chuť kachní teriny s Armagnacem inovativně doplněné kardamomem a chilli. Na film rozhodně nekoukejte hladoví, protože u něj dostanete ještě větší hlad. Kamera si skvostně pohrávala se zpomalenými záběry na jemně hnětené omáčky či pomalu padající krystalky soli do kouřících pokrmů.... Film určitě doporučuji k vidění, vytkl bych mu jen tu délku a jistou míru kýčovitosti a na konci i té pozitivnosti, která pak už trochu bila do očí. Délka filmu mohla být klidně o 30 min. menší. Ale za to téma tu jednu hvězdu přidám navíc. Takže za mně jsou to dokonce 4 michelinské hvězdy ! * * * * ()
50% ()
Bodejť by to jeden neměl za romantický cukrkandl, když to naši čulibrci přeloží jakoby měl mít film premiéru na Valentýna. Moje Sto stop dlouhá cesta byla upřímná a pohodová, což bych na tak krátké vzdálenosti snad ani nečekal. Navíc díky roztomilé Charlotte si na své přišly moje chuťové buňky i přesto, že jsem byl po jídle. Nejsem už totiž tak blbej, abych chodil na film o vaření před večeří. (Ashburton, NZ) ()
Taková trochu Čokoláda v indicko-francouzskym balení a hlavně moc milej a pozitivní film, kterej mě donutil si po půlnoci ještě udělat obloženou mísu, jinak bych se u toho chutí k jídlu rozbrečel. K tomu moc hezká výprava a sympatický obsazení, no prostě líbilo se mi to moc. ()
Jednoduchoučký, předvídatelný příběh, značně přeslazený, nicméně docela milý, dobře zahraný a hlavně se spoustou lákavě dobrého vaření a jídla. ()
Filmová rozprávka o tom, ako by mala vypadať ideálna multikulti spoločnosť. Ale inak ma snímok nijak zvlášť nenadchol. To najlepšie tu je pár zaujímavých gastronomických nápadov a neustály pocit hladu (možno film zrýchľuje metabolizmus). 60/100 ()
Varování!!! Následující text obsahuje výrazy naprosto neslučitelné s novým morálním poselstvím této HOMObáze a mravním kodexem všech slušně vychovaných šosáckých pokrytců! Jmenovitě: pičóza, vyprcat, hovno, kráva (v hanlivém a urážejícím úzu), kunda 2x!!!, zkurvený, vysrat a bordel. Nesnesete-li pohled na takovouto nechutně explicitní termitologii, okamžitě přestaňte číst a raději se v modlitbách odeberte na nejbližší mši. *** Někdy vás dílo zasáhne natolik, že k vyjádření nejniternějších pocitů z něj prostě nenalézáte slov a nezbývá, než se úchylit k použití hlubokých impresionistických metafor s filosofickým přesahem. Takže, tento film na mě působil stejně, jako by doprostřed Monetova obrazu někdo vysral velké, sytě hnědé hovno, načež přiběhli Dyzny, Rosamunde Pilcher a Míša Kocáb, ten exkrement pečlivě a láskyplně rozmazali a do vzniklé kompozice se škodolibým chechotem rozházeli duhu, jednorožce, cukrkandl a sytě červená, nechutně tlustá valentýnská srdíčka. A tak když se inteligentní, hygieničtí, kulturní a dokonale přizpůsobiví Mižigarovi rozhodnou, že už je to v pandžábských slumech nebaví a vydají se „zkusit štěstí“ do hřejivé náruče civilizované Evropy, mají vskutku na růžích ustláno. Usměvavý a bezchybně altruistický celní úředník je pustí do Šengenu dřív, než byste řekli „zkurvený migrant“, a první francouzská kunda, která uprostřed žabožroutských vidlí spatří bandu cigošů tlačící otřískanou hujdu značky Tata, místo aby okamžitě zavolala imigrační policii, všechny nadšeně poobjímá úplavice neúplavice a nakvartýruje si je do obýváku. Jsem na nás, Evropany, tak strašně hrdý! Milí Mižigarovi si následně koupí nejkrásnější holodům ve vsi, kde pak si pak kromě toho, že řvou a dělají bordel, otevřou kulinářský chrám „U snědeného psa“. V něm servírují ty nejlahodnější speciality kočovnické kuchyně jako například Bombajskou štěkanou, Kalkatské hafbanánky, Bhútanskou dogu na česneku či Sindhského mastifa alá bažant, to vše famózně doplněno vyváženou harmonií chuti Créme kynologique. Všichni za hrob tolerantní žabožroutští gurmáni jsou tím novým a skvostným multikulturním soužitím natolik nadšeni, až se ani trochu nepodivují, proč na ně jejich briardi a papilloni vždy po návratu z večeře agresivně vrčí, a houfně onen kuchařský ráj Mižigarových navštěvují. To se však záhy stane kroasánem v oku madame Nesympatické Krávě (dále jen „NK“) odnaproti, které naši fantasticky asimilovaní, srdeční Římané svou vysokou gastronomií odloudili zákazníky z myšulínského restaurantu, pročež splakala nad slimákem a zbyly jí jen lanýže pro pláč. Madame NK se však jen tak nedá a vyhlásí těm čmoudům nekompromisní válku tím, že demonstrativně skoupí na místní tržnici všechen česnek, aby jim to „telecí“ řádně vyniklo…. Inu, jak už to v rektobolných, trapných, hloupých a nevtipných pičózách chodí, nakonec opět zvítězí opravdová láska, madame MK se řiťoryvně zhlédne v odporně masitém obličeji otylého starého Mižigara, mladý šéfkuchař Deméter založí novou degeneraci rómských euromulatů vyprcáním té francouzské kundy, kterou si možná ještě pamatujete z počátku mého zvratku, všichni svorně vám do xichchtu vycákají extrémně přebarvený, kalkulativní kýbl kýčovitého slizu, a jestli ještě neumřeli, vysemeňují tam v toleranci, respektu, filantropii a dokonalém gastrosouznění dříve kultivovanou evropskou populaci dodnes. A vy mě omluvte, po tomto jedinečném zážitku se musím jít okamžitě dávivě vyblít. () (méně) (více)