Režie:
Anna OdellScénář:
Anna OdellKamera:
Ragna JormingHudba:
Stefan LevinHrají:
Anna Odell, Anders Berg, David Nordström, Erik Ehn, Fredrik Meyer, Kamila Benhamza, Lena Mossegård, Malin Levanon, Mikaela Ramel, Minna Treutiger (více)Obsahy(1)
Od chvíle, kdy se žáci 9. C rozešli každý svou cestou, uplynulo 20 let. Teď, v předvečer třídního srazu, je ve vzduchu cítit vzrušení. Vše ale nabere nečekaný spád, když se jeden z nich rozhodne promluvit o svých zkušenostech se šikanou. Ve svém kousavém, místy znepokojivém a zároveň i vtipném debutu Třídní sraz se švédská režisérka a herečka Anna Odellová snaží zjistit, jak člověka formují hierarchie a mocenské struktury, v rámci nichž vyrůstá. Od chvíle, kdy se žáci 9. C rozešli každý svou cestou, uplynulo dvacet let, a nyní, v předvečer jejich třídního srazu, je ve vzduchu cítit vzrušení. Vše ale nabere nečekaný směr v okamžiku, kdy se Anna rozhodne promluvit o svých nepříjemných zkušenostech a konfrontovat spolužáky, kteří jí udělali z dětství peklo. V působivém dramatu, kde se často stírají hranice mezi dokumentem a hraným filmem, Anna Odellová zkoumá, jak mohou být šikana i nevyřčená vzájemná závislost útočníka a oběti destruktivní, jak si tíhu dětství neseme s sebou do dospělosti a jak nepříjemná je pro člověka konfrontace s tím, jak jej vnímají ostatní. (Cinemax)
(více)Videa (1)
Recenze (35)
Spoilery. Outsiderka si natočí film o třídním srazu, na kterém ve skutečnosti nebyla a na kterém si vyřizuje účty se svými spolužáky, kteří jí šikanovali. S natočeným materiálem se je pak snaží konfrontovat. To téma by asi nebylo úplně špatné, ale mě to přišlo už trošku přes čáru. Rozumím tomu, že Anne Odell dostávala ve škole sodu a chápu, že cítí jakési nutkání si to s třídou vyřídit, ale její umanutá a protivná "hrdinka" dosáhla maximálně toho, že jsem jí musel považovat za totální krávu, což samozřejmě výrazně ovlivnilo celkový dojem. 30% ()
Já vlastně nemám jedinou výtku, protože já se v tom viděla a zavzpomínala na svá léta ve škole. Uvědomění si toho, že mnoho situací během těch devíti let dokáže podvědomě utvářet a formovat osobnost se popřít nedá. Vzpomínám si na události, kdy bych se nejraději neviděla a spoustu věcí vzala zpátky a naopak na situace, které mně podtrhly nohy takovým způsobem, že mně to ovlivnilo do budoucna, když k tomu přihodím ještě pár věcí, které se nabalovaly. A to si člověk uvědomí právě daleko později, dokonce bych řekla, že těch deset, dvacet let by odpovídalo. Odellová načrtla pár jasných modelových situací a perfektně to zvládla. Ano, kamarádská trojka nefunguje, to bylo přesně vystihnuté. Nadřazenost těch in spolužáků a jejich chování vzhledem k těm dole...naprosto jasná.....a konec.......no přece ten si vyvodí každý sám za sebe. Anno, máš můj obdiv za empatii a vnímavost pro druhé. Zatím čtyři a možná půjdu ještě výš.... ()
Anna Odell v tomhle filmu předvedla naprosto perfektní výkon. No a jelikož se na ní hodně dobře koukalo, fandil jsem jí vlastně po celý průběh filmu. Téma šikana je stále docele aktuální a bylo zajímavé sledovat, jak se zrovna ona s tímhle vypořádala. Film jako takový rozdělila do dvou částí. První část je setkání na třídním srazu a konfrontace se všemi bývalými spolužáky. Druhá část je pak zaměřená na to, jak to zpětně všichni vnímají a zdali mají chuť se k tomu všemu nějak vyjádřit. Závěr byl hodně otevřený, ale mně se líbil. Od Seveřanů zase něco svěžího a originálního a to mám vždycky rád. ()
Začátek byl takový, že z něj člověku skoro nabíhala husí kůže, druhá polovina je klidnější a trochu strádala na gradaci, ale pořád byla tak podobně "nepříjemná" atmosférou pro všechny postavy. Téma a způsob vyprávění je opravdu zajímavý, jen škoda, že trochu lépe nezvládla Anna ukočírovat druhou polovinu, jsem každopádně velmi velmi spokojený a myslím, že na ty čtyři hvězdičky to tu s pohodou vyjde. ()
Viděno během Challenge Tour 2015: 30 dní se světovou kinematografií. Film číslo 17 - Švédsko. Téma třídních srazů mě osobně velmi zajímá. Sám jsem totiž pravidelným iniciátorem a organizátorem třídních srazů ze základní školy. Jakmile mám tedy možnost toto téma potkat v literatuře, v divadle nebo v kině, jsem plný očekávání. Byl jsem skálopevně přesvědčený, že toto je ten pravý film, který mě v rámci Dnů evropského filmu nezklame. A tentokrát jsem se nemýlil. Při první části mi bylo velmi nepříjemně, cítil jsem úzkost a samozřejmě jsem si nemohl nevzpomenout na Rodinnou slavnost a v duchu si potvrdit, tahle vypjatá dramata u stolu umí tak skvěle jen Seveřani. Následující druhý díl mi v hlavě způsobil trochu zmatek, protože jsem si z obsahu přečetl pouze jednu větu, takže jsem vůbec netušil, kam se bude film ubírat. Druhá díl byla hodně specifický, ale neubral na plynu a závěr byl tuze originální. Třídní sraz mi přinesl přesně to, co jsem postrádal u Infiltrátora a Bez slitování - něco nového, nové, nápadité zpracování konkrétního tématu. Anna Odell se s tím vypořádala znamenitě. Závěr Dnů evropského filmu nemohl dopadnout lépe, pro mě malé finále, velké finále mi následně předvedl Fotograf, na nějž jsem přeběhl z Lucerny do Světozoru. ()
Reklama