Režie:
Aki KaurismäkiScénář:
Aki KaurismäkiKamera:
Timo SalminenHrají:
Markku Peltola, Kati Outinen, Juhani Niemelä, Kaija Pakarinen, Sakari Kuosmanen, Annikki Tähti, Anneli Sauli, Elina Salo, Outi Mäenpää, Esko Nikkari (více)Obsahy(1)
Z vlaku přijíždějícího do města vystoupí muž s cestovní brašnou, ale ještě než stačí dorazit na místo určení, je přepaden, zmlácen do bezvědomí a okraden. Muž se nějakou dobu potácí na hranici života a smrti, ale díky péči dvou bezdomovců se po čase uzdraví, aniž ovšem nabude ztracenou paměť. Neví, jak se jmenuje, odkud přišel, čím je, nicméně projevuje činorodost, jíž imponuje nejen svým novým přátelům bezdomovcům, ale i nepříliš půvabné a nemladé důstojnici Armády spásy Irmě. Poté, co ho odmítne pracovní úřad, protože nemá jméno ani doklady, začne muž vypomáhat v kancelářích místní Armády spásy a sbližuje se nejen s Irmou, ale také s kapelou, která si pod jeho vedením osvojí zbrusu nový repertoár a stane se populární. Po konfliktu s policií, jež zveřejní fotografii člověka, který neví, kdo je, se přihlásí mužova minulost. Jak s ní naloží, když už si vybudoval novou identitu a je mu v ní dobře?
Film byl v rove 2002 oceněn v Cannes Velkou cenou poroty a představitelka Irmy Kati Outinen získala Cenu za ženský herecký výkon. (oficiální text distributora)
(více)Videa (2)
Recenze (142)
Je veľmi príjemné zistiť, že [spoiler] aj keď bol hlavný hrdina M na začiatku filmu štyrikrát zabitý [koniec spoileru], ľudská dobrota na tom svete nevymizla. Tej sa mu dostane v rôznych podobách a režisér si z toho všetkého aj z diváka robí pekne krásne dobrý deň. Dokázal som na tú vlnu naskočiť a už som sa viezol, veľmi príjemne, až do konca. Veľké neduhy spoločnosti, aj tie malé ako nevšímavosť, sú naservírované pekne na podnose v divadelnom spracovaní, až som očakával, že niekde vykuknú hlavy divákov z obecenstva. ()
Když jsem se před pár lety poprvé podíval na pár filmů Akiho Kaurismäkiho, jednou z mála věcí, co se mi na nich skutečně líbilo, byla hudba. U Muže bez minulosti jsem to měl aktuálně opačně: začínám mít nešťastný pocit, jakoby Kaurismäki napříč svými filmy používal (občas možná mírně vyměňoval) ten samý soundtrack dokola a už mě v každém dalším filmu tolik nebaví. Ten samý styl finsky zpívaných písní, navrch stejný minimalismus, stejná atmosféra s vkladaným absurdním humorem, zase jednou (jako vždy) divné postavy z periferie v čele s (alespoň pro mě) totálně nesympatickým hrdinou... až mi začíná velká část Kaurismäkiho filmů splývat dohromady. Zaujal mě námět se ztrátou paměti pojatý zcela jinak, než v klasických mysteriózních filmech, párkrát jsem se i zasmál, neb výjimečně i bylo čemu, a celá pasáž z policejní kanceláře se slovním bojem s paragrafy mezi právníkem a policistou mi přišla naprosto geniální. Kdybych se uchýlil ke 4. hvězdičce, tak kvůli ní snad bych ji dal. Taky námět s problematickým začátkem nového života bez jasné identity, kdy na jedné straně může figurovat klad z nezatížení žádnou minulostí, nicméně ve 21. století ve městě se cesta k plnohodnotnému životu stává bez dokladů a papírů takřka nemožná, je dost zábavný i zneklidňující a slušně rozvinutý. I kus atmosféry některých exteriérů a občas i interiérů na mě dýchl. Jen bych se musel nejdřív zbavit veškeré pachuti z divně odtažitého stylu filmu a především nesympatické hlavní postavy. [70%] // PS – malá perlička: Ve filmu se objevuje jukebox Fonic M-120-M HiFi, na němž lze vidět v detailním záběru jména (a někdy drobná i fota) samých českých interpretů z 80. let: Věra Špinarová, Dalibor Janda, Žentour, Olympic, Petra Janů, Václav Hudeček, Waldemar Matuška, Abraxas... hudba znějící z jukeboxu je však finská. :o) ()
Nebudu se tu omlouvat všem fanouškům Kaurismakiho za to, že kazím průměr jeho prý velmi dobrého filmu. Když se mi něco nelíbí, tak se mi to prostě nelíbí a basta fidly. Ja bych spíše souhlasil s těmi, kteří zde kritizují herecké výkony a dialogy, to je jedním slovem děs, ať už to byl záměr či ne. Dokoukáno spíše z povinnosti, abych byl tak nějak v obraze. Nevím, zda jsou takové i ostatní Akiho filmy, žádný jiný jsem neviděl. Pokud ale jsou podobné, pak je docela paradoxem skutečnost, že mě velice bavila poslední povídka v Jarmuschově Noci na zemi, která prý má být přesně v Kaurismakiho stylu. ()
Málem ho zabili! Ztratil paměť! Ne, pokud čekáte, že za chvíli hlavní hrdina zjistí, že je dokonalým zabijákem, spletli jste si film. Akiho Kaurismäkiho prostě vždycky přitahovali málomluvní outsideři z okraje společnosti a tohohle jen v úvodu připravil i o minulost. Kdysi střídal vážné filmy s komediemi, ale pak mu komedie zvážněly a do dramat se vloudil vtip (jako tady ty odkazy k filmům o Leningradských kovbojích). Není to nejlepší Kaurismäkiho film (a sotva je to fantasy), ale i tak je skvělý. ()
Tak jako spousta Kaurismäkiho hrdinů i tento je hned zpočátku v nezáviděníhodné situaci. Co se mi ale na muži bez minulosti líbí, je způsob, jakým svoji situaci přijímá. Neztrácí odhodlání, odvahu, naději, nenechá svět plynout kolem sebe. Nečiní mu problém bydlet v bezdomovecké kolonii, hledat (byť mizernou) práci... Nikdy není tak blbě, aby nemohlo být ještě hůř. ()
Galerie (42)
Zajímavosti (3)
- Film získal v roce 2002 Velkou cenu poroty v Cannes. (Terva)
- Na fotoportrétu, kterého je možné všimnout si na stěně během scény v baru, je Matti Pellonpää, který hrál v několika Kaurismakyho filmech, než v roce 1995 náhle zemřel. (oje)
- Stejnojmennou divadelní adaptaci scénáře uvádělo od roku 2010 Dejvické divadlo v režii Miroslava Krobota. (skudiblik)
Reklama