Režie:
Damien ChazelleScénář:
Damien ChazelleKamera:
Sharone MeirHudba:
Justin HurwitzHrají:
Miles Teller, J.K. Simmons, Paul Reiser, Melissa Benoist, Austin Stowell, Nate Lang, Chris Mulkey, Damon Gupton, Max Kasch, Jayson Blair, April Grace, C.J. Vana (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Andrew Neiman je devatenáctiletý jazzový bubeník, který sní o slávě, ale není si jistý tím, zda se jeho sny někdy naplní. Pronásledovaný neúspěšnou spisovatelskou kariérou svého otce je rozhodnutý vystoupat až na samotný vrchol nejprestižnější hudební konzervatoře. Jednoho večera na Andrewa, který právě cvičí na bicí, narazí Terence Fletcher, dirigent, proslavený svým učitelským talentem ve stejné míře jako svými nemilosrdnými praktikami. Ačkoliv si spolu toho večera příliš mnoho nesdělí, probudí Fletcher v Andrewovi touhu dosáhnout svého cíle. K Andrewovu překvapení dalšího dne Fletcher požádá o to, aby byl Andrew přidělen k jeho kapele. Tento jediný čin mladíkovi navždy změní život. Zpočátku je Andrew nucen fungovat pouze jako „záskok" a otáčet partituru hlavnímu bubeníkovi. Ale na příští soutěži, které se kapela účastní, hlavní bubeník řízením osudu či něčím přičiněním ztratí svou partituru. Andrew, který zná celý part nazpaměť, dostane šanci hrát. Ačkoliv se tímto činem odcizí ostatním hudebníkům, kapela soutěž nicméně vyhraje a Andrew má šanci stát se Fletcherovým novým oblíbencem. (Falcon)
(více)Recenze (1 392)
Dostatečně osobité, fantasticky (a velmi důrazně) prodávající svou ústřední myšlenku, a v závěru vysloveně strhující (a utnuté v tu nejlepší možnou chvíli!). Oba hlavní herci výteční - Simmons zaslouženě oscarový a nezapomenutelný (patrně jeho životní role). Takřka dokonalé vytěžení poměrně jednoduchého konceptu. 90 % ()
Čo sme si, to sme si, podstatný je výsledok. Rozmýšľal som v priebehu deja, o čom tento film je, respektíve odhadoval, o čom bude a dospel som k názoru, že je o Jazze. Nie je o tenkej hranici medzi ešte tolerovateľnou výukou a šialenstvom, čo sa v určitom momente naskytlo. Trochu je o tom, čo všetko treba pre výsledok obetovať. Je to proste najmä o láske k Jazzu. Jazz je šialenstvo samo o sebe a keď ste o tom nevedeli (ako napríklad ja), tak to budete vedieť po tomto filme. Každého vysokoškoláka a vyštudovaného vysokoškoláka napadnú paralely medzi Simmonsom a nejakou reálnou figúrkou na škole. Ak nie, tak tá škola za nič nestála. ()
Hutná atmosféra sebezničujícího perfekcionismu. Simmons byl v roli extrémně pedantského až krutého učitele naprosto skvělý a přesvědčivý. A Miles Teller ho úžasně doplňoval - trvám na tom, že je to hodně nadějný mladý herec. V podání téhle dvojice získalo celé téma filmu ještě o to víc na tíživosti. Ale zároveň to byla podívaná příjemná a zvláštním způsobem ohromující. Což je samozřejmě práce režiséra, před kterým musím smeknout klobouk (kdybych teď nějaký měla :)). Konec překvapil, ale vlastně to všechno dávalo smysl. Tak daleko může člověka zavést touha po dokonalosti - na nic jiného zkrátka už nezbývá místo. ~(4,4★)~ ()
Výborný J.K. Simmons! Whiplash stojí na vztahu ambiciozního (ale sociálně trochu retardovaného) Andrewa a Simmonsova šikanovatele Fletchera. A že je Fletcher pěkná k***va! Své studenty psychologicky týrá a film vás nutí si myslet, že je to jen proto, že je to prostě svině. Pak si ale myslíte, že to dělá, aby své studenty posunul až k hranici dokonalosti ("Neexistují dvě horší slova než docela dobrej."), pak si znovu říkáte, jakej je to ichtyl, abyste si nakonec řekli, že to asi celou dobru opravdu myslel dobře (i když se u toho chová jako stoprocentní svině). A Simmons tohle všechno zvládl s bravurou! Nováček Miles Teller coby Andrew svou roli zvládá s přehledem, jazzový soundtrack je hodně fajn - a dokonce i emoce tu fungují výborně, přiznávám, že u konce filmu mi napětím bušilo srdce. Hodně dobrý film, ale do síně slávy se bohužel nedostane. ()
No áno, chvíľočku trvalo, kým ma Whiplash chytil za srdce. Pretože pokiaľ nie ste hudobník alebo v istom smere umelecky založený človek, tak sa tomu pravdepodobne nepoddáte od prvej sekundy. Ale! Jazzový bubeník to tak dlho nenechá a vy sa odrazu potíte s ním. Moje prvé stretnutie s Milesom Tellerom bolo podobné ako prvý kontakt jeho postavy Andrewa s dirigentom Terencom - rozpačité, neisté a s nejasnou budúcnosťou. Tento chlap(ec) si ma však získal, po Whiplash-i je to už definitívne a čo najviac mu tlieskam. Vzhľadom k jeho veku je jeho výkon precízny, presvedčivý a natrieskaný energiou. Výborná hudba, kamera a samozrejme herci. ()
Nebudu předstírat, že jsem měl, stejně jako pořádná řada zdejších hodnotitelů orgasmus, protože tohle my muži nepředstíráme. Mnohem lépe než bicí mi v uších zněla Simmonsova vypilovaná angličtina napěchována velmi roztomilými výrazy. Pokud si to zkombinujete s jeho zcela asociálním, arogantním a agresivním chováním, tak máte na světě super nepříjemného hrdinu, kterého si každý zamiluje, protože za jeho chováním stojí pouze nevyléčené komplexy z nekvalitně odváděné práce a nekončící touha přivést na svět další hudební legendu. Bez ohledu na to, co to stojí a co to stát může. Praktikuje globálně známou pravdu, že talent na určitou činnost má kdekdo a rozhodně nezvítězí ten, kdo ho má o malý kousek víc, nýbrž ten, kdo je ochotný rozvoji svého talentu zasvětit prakticky celý život, a to dokáže opravdu málokdo. Snímek diriguje Simmons kompletně sám, protože Miles Teller...no, to je kapitola sama pro sebe a ostatní účastnící One Man Show taky. Přísné učitele mají lidé raději, když zavzpomínáte na svá mladá léta, vybaví se vám snad jako první nějaký hodný učitel? Málokdy, u piva se lépe vzpomíná na ty přísné. Tohle je typická šablona pro filmy tohoto typu. Je tedy s podivem, že tady svítí 86 %, že tento film se procpal mezi 200 nejlepších a upoutal tak moji pozornost. Kromě vskutku exkluzivního výkonu ve vedlejší roli a moc pěkného dokreslení zvuku, tu skutečně není nic k vidění a pokud nejste milovníkem 10 minutových sól na bicí, tak se mi až chce napsat, že tu není nic ani k slyšení. Celkově tedy žádný zázrak, ale spíše dokonale průměrný film každým coulem. Je to trošku ironické, když právě proti průměrnosti snímek zbrojí a bojuje. ()
Tak Whiplash mne opravdu dostal. Simmonsův výkon je naprosto fantastický, už jen kvůli němu se budu k Whiplashi rád vracet. Hudba krásná, příběh silný a finále, vážení? Takhle krásný konec filmu jsem snad ještě neviděl. Bez jakýchkoli scénaristických klišé, bez zbytečných dojezdů a debilních tlachů kolem. Krásná, čistá práce. Mimochodem, plně s panem Fletcherem souhlasím... 100% ()
Tohle mě celkem strhlo. Sice moc nemusím hudební filmy, ale tenhle mě zaujal. Především není ani tak o hudbě, jako o tlaku, pod jaký se může člověk dostat a jak pak reaguje. J.K. Simmons je skvělý a s Milesem Tellerem se opravdu neštve. Chce z něj dostat to nejlepší. To se mu daří, ale jakou cestou. Jeho metody místy skoro až fašistické, což se většině studentů nelíbí. Vše jde stranou a Miles si jde za svým. Dokáže se stát nejlepším bubeníkem? "Hraješ si na sochu?" :D ()
Neuvěřitelně vtahující podívaná... Film dokáže skvěle vystupňovat napětí a ta hudba do toho všeho funguje skvěle. ()
Nejnabušenější film roku 2014! To, co předvádí J. K. Simmons je prostě lahůdka. ()
Unikátní, nepříjmné a tlak zvedající. Tohle jsou filmy, které chci vidět a ne rádoby oscarovky typu Nightcrawler a Foxcatcher, které jsou bez emocí a nic neříkající pointy. U Whiplash se vyloženě zapotíte a budete chtít zmáčknout pauzu, ale zároveň se nebude moct přestat dívat Andrewovi přes rameno, jak ze sebe vydavá každý gram své duše a v duchu mu říkat, ať se do toho více opře. Teller je vyníkající, Simmons je oscarový. Whiplash se na 100% trefilo do mého tempa. ()
Sú filmy, ktoré je človek naozaj veľmi rád, že videl. "Whiplash" tam jednoznačne patrí. V prvom rade je tu vynikajúca muzika, vynikajúce herecké výkony a naši dvaja protagonisti sú absolútne fantastickí. Obaja sú rozhodnutí urobiť maximum... a naozaj myslím maximum pre to, aby dosiahli svojho. Záverečných 15 minút filmu je absolútne fantastických a nemám to srdce, aby som to spoiloval. Je to jeden obrovský zážitok. Jedna maličkosť, ktorú by som mohol jemne vytknúť je asi, že tu máme absolútne zbytočný vzťah medzi Andrewom a Nicole, ktorý dokopy nikam nevedie. Film sa ale sústredí tam kde má, a vzniká z toho absolútne fantastické sledovanie so zatajeným dychom. Veľmi som si tento film užil a úprimne musím povedať, že stojí za to. Hodnotenie: A+ ()
Netušil som, že ma dokáže zaujať film z jazzového prostredia, pretože jazzu nerozumiem a nevyhľadávam ho. A už vôbec nie to, že mu nadelím plný počet hviezdičiek. Lenže ja som ho nevnímal ako film o jazze a o hudobníkoch, ale ako stret dvoch silných osobností, z ktorých jedna druhej nič neostáva dlžná na ceste za svojim vysnívaným cieľom. A v tomto filme to bol zásluhou oboch hercov priam stret galaxií. Film mal veľmi dobre vygradované napätie, ktoré mi pri záverečnom sóle spôsobovalo arytmiu podobnú tej, ktorú som zažíval pri Bourneovi. Neriešim nejakú nomináciu na Oscara ani iné, pre mňa podružné, okolnosti. Som jednoducho rád, že sa mi podarilo v krátkom čase vidieť okrem Sicaria ďalší päťhviezdičkový film. ()
Souhlasím s některými názory a komentáři pode mnou, že tenhle film vyznívá tak trošku jako Olověná vesta. Samozřejmě na hudební způsob. Těžko na cvičišti, lehko na bojišti, vlastně na jevišti. Hlavní herecké duo tohle splní naprosto do puntíku. Přes hroznou buzeraci, spoustu potu a úsilí, až po okamžik, který rozhodne o tom, jestli z Vás něco bude, nebo skončíte jako bezejmenný hudební looser. Ale to až po závěrečném koncertu, který ani vlastně nevím, jak dlouho trval. Ale to vem čert. Opravdu to stálo za to. ()
Příběh sadomasochistického bubeníka se sklony k autismu a sebepoškozování, který jednoho krásného dne narazil na dominantního učitele hudební výchovy na jedné tuze fajn ZUŠce! Každý normální člověk by si řekl, že nás čeká jen další tupá óda na 50 odstínů hudebního akordu, ale ono né! Světe div se, máme tu přímo brilantní rozbor psychopatických myslí hudebních umělců a jejich náhledu na svět - jejich hudební svět, jelikož žádný jiný pro ně není a neexistuje. Rozkryjeme sociální vazby těchto prapodivných tvorů a posvítíme si do každého rohu zatuchlých sklepních zkušeben, jejichž stěny pokrývá pot, krev a sperma! Pokud se v žádném z diváků po zhlédnutí tohoto dílka nevyloupne pocit, že tu prakticky každému aktérovi mrdá až na půdu, něco není v pořádku, nebo je to také hudební pomatenec, který si mezi obrátkami stran své notové osnovy našel chvilku na omrknutí nejnovějšího Hollywoodského návodu "Jak se stát hudební hvězdou snadno a rychle aneb pořádně do toho třískni". Byl jsem u vytržení, zmaten, u vyvržení, rozpolcen, sešit, v očekávání a nakonec malinko zklamán otevřeným koncem, který nám byl nejspíš záměrně skryt. Nicméně vestoje tleskám, anžto mne to převelice vzrušilo. Ano, je to skutečně parádní počin, kterému v mých očích chybí k dokonalosti skutečně jen nějaký ten zásun. Skvělé herecké výkony a skvělá hudba. Nic víc není třeba. 85% ()
Nemohu říct, že by mě hra na bicí nějak fascinovala, ostatně i k těm moderním jazzovým skladbám, které ve filmu zní, jsem si hledal cestu obtížněji. Ale celý tento film z hudebního prostředí, který mě v první řadě zaujal jako psychologické drama dvou osobností, mladého nadaného bubeníka procházejícího různými překážkami života a nekompromisního kapelníka s drsnými metodami, oplývá na vlnách jazzového rytmu tak precizně zvoleným rytmem, tempem a gradací, že jsem zůstal u Whiplash po celou dobu bez rozptýlení přikován. Ačkoliv mladý zapálený Andrew si mé sympatie získával určitě častěji, než drastický Fletcher, oceňuji velmi plastické, nečernobílé pojetí obou hlavních postav, díky čemuž se můj vztah k nim dokázal během filmu různě měnit, oba působili na mě uvěřitelně a v pravou chvíli jsem dokázal jejich postoje či problémy hlouběji procítit. Vedle strhujícího závěrečného koncertu na mě hodně zapůsobila scéna opětovného setkání s Fletcherem, který zrovna hraje v barové kapele na piano a z jeho pohledů i samotné hudby cítit hluboký smutek a zklamání. Některé filmy vyprávějí pomocí dialogů, jiné zas více obrazem, Whiplash v řadě scén a zejména v posledních 15 minutách dokázal strhujícím způsobem vyprávět v první řadě hudbou... tak brilantně umělecky ztvárněný psychologický souboj s minimem prostředků a zcela beze slov, zahrnující v sobě pocitově vyčerpávějící katarzi od vzájemné myšlence po pomstě až po uzemňující smíření, si v žádném jiném filmu nevybavím.. Skutečně strhující zážitek, který během psaní těchto řádků ve mě stále silně doznívá. Ocenil jsem navíc, že se závěr dokázal obejít bez klišé v podobě happyendu v rámci milostní linky nebo falešného dojáku před publikem, a přesto se mu podařilo rozproudit velmi silné emoce. [90%] ()
Whiplash mal naozaj švih a dobre sa na to pozeralo. Ďalej výbornú muziku a fantastického Simmonsa. Teller tiež nebol zlý, ale keď sa miestami choval zase ako majster sveta v pití kávy, tak mi liezol na nervy. Apropo .. od 15tich hrá na bicie a vraj cvičil ako blázon, ale pri jeho bubnovaní mi jednoducho chýbali emócie, videla som tam naozaj len tú drinu. Ale ja sa v tom nevyznám, ja som hrala na priečnu flautu. ()
Herecký souboj Milese Tellera a J.K. Simmonse a strhující hudební čísla jsou sice dobrým základem, ale tenhle film toho má v rukávu víc. Třeba fakt, že ani jedna z obou hlavních postav není vyloženě kladná či záporná a oba to mají v hlavě trochu pomotané. Ale zase pak má divák aspoň o čem přemýšlet, což také neuškodí. ()
Skvelý J.K. Simmons vedie celú líniu filmu. Maldý Teller priveľmi nezaostáva a tak sa dielo vydarilo spolu s vydareným koncom. Ako jazzový nefanda som si film napriek tomu veľmi užil a aj "vypočul". Jeden z top snímkov v roku 2014. ()
Taky bych potřeboval svého "fletchera", abych konečně napsal komentář, jenž vstoupí do dějin jako ta nejlepší recenze, jaká kdy byla napsána. Jednou ho najdu a toho tygra ve mně probudí . V rachotu mé klávesnice se pak zrodí TEXT a nic už nebude jako dřív... Do té doby se musím spokojit s plácáním po zádech za dobře odvedenou práci a psát své obvyklé žvásty. Tak jako teď, kdy dva dny po projekci nejsem s to vyplodit alespoň smysluplnou větu. Všechny ty vířící myšlenky, všechny ty emoce, které ve mně Whiplash vyvolal, se ztrácejí v okamžiku, kdy rozkliknu Přidat komentář a já hledím do prázdného rámečku s blikajícím kurzorem. Nevzdávám to a rvu se se slovy, přeformulovávám již několikrát přeformulované, mažu již několikrát smazané, buším do kláves jako smyslů zbavený, ale je to málo, kurva, je to pořád málo! Rychleji! Smazal jsem první větu a nahradil ji, nesedí to. Bože! Rychleji! Pořád to není ono! Potím se a bolí mě zápěstí, nemůžu to ale vzdát! Myšlenka. Chyť ji! Jo! Klid, hlavně klid, klid..... Teď: Skvělý film. ()
Reklama