Režie:
Damien ChazelleScénář:
Damien ChazelleKamera:
Sharone MeirHudba:
Justin HurwitzHrají:
Miles Teller, J.K. Simmons, Paul Reiser, Melissa Benoist, Austin Stowell, Nate Lang, Chris Mulkey, Damon Gupton, Max Kasch, Jayson Blair, April Grace, C.J. Vana (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Andrew Neiman je devatenáctiletý jazzový bubeník, který sní o slávě, ale není si jistý tím, zda se jeho sny někdy naplní. Pronásledovaný neúspěšnou spisovatelskou kariérou svého otce je rozhodnutý vystoupat až na samotný vrchol nejprestižnější hudební konzervatoře. Jednoho večera na Andrewa, který právě cvičí na bicí, narazí Terence Fletcher, dirigent, proslavený svým učitelským talentem ve stejné míře jako svými nemilosrdnými praktikami. Ačkoliv si spolu toho večera příliš mnoho nesdělí, probudí Fletcher v Andrewovi touhu dosáhnout svého cíle. K Andrewovu překvapení dalšího dne Fletcher požádá o to, aby byl Andrew přidělen k jeho kapele. Tento jediný čin mladíkovi navždy změní život. Zpočátku je Andrew nucen fungovat pouze jako „záskok" a otáčet partituru hlavnímu bubeníkovi. Ale na příští soutěži, které se kapela účastní, hlavní bubeník řízením osudu či něčím přičiněním ztratí svou partituru. Andrew, který zná celý part nazpaměť, dostane šanci hrát. Ačkoliv se tímto činem odcizí ostatním hudebníkům, kapela soutěž nicméně vyhraje a Andrew má šanci stát se Fletcherovým novým oblíbencem. (Falcon)
(více)Recenze (1 392)
Vynikající ode dna až po okraj, převážně pak Teller a Simmons. ()
Zajímalo by mě jaký byl vztah mezi Teller a Simmonsem během natáčení. Jejich výkony jsou opravdu vyhrocené a z obou pozic věrohodné. I když je celý příběh jen banální karikatůra a mazané klišé, které se maskuje za levné scénáristické akrobacie, můžu s klidem říct, že artově film je působivý. Jakoby si někdo řekl, že od teď budeme dělat snímky s Oscarovým potenciálem, jen lahodící na oko a ubohý příběh se za to hezky zastrčí. Závěr je umělý. Avšak dramatické rozuzlení čerpá právě z artovosti. Není všechno zlato co se černí labutího peří chlubí. 70%. ()
Terence Fletchera můžete buď milovat, nebo nenávidět. Úsměv - facka - každodenní "láskyplné" přivítání, jeho nečekané výbuchy nálad daly zabrat nejen celé kapele, ale i mým emocím. Ten chlap mě fakt štval. :-) Na druhou stranu z něho vyzařovalo obrovský charisma a uznávám, že byl profesionál, který na to měl. Andrew Neiman se zprvu zdál být zakřiknutý, ale jak vzal paličky do ruky a rozbalil to, cítila jsem tu sílu, která ho poháněla být nejlepším bubeníkem. Ten oheň v něm potřeboval pořádně rozdmýchat, takže kdyby nepotkal Terence, možná by ještě dlouho obracel noty. Miles Teller & J.K. Simmons předvedli herecký koncert, včetně finálního bubnovacího nářezu, který byl úchvatný! :-) Whiplash = Život není o tom, kolikrát padneš na hubu, ale o tom kolikrát se dokážeš zvednout a jít dál. ()
Naser si! Aneb když něco opravdu chceš, je potřeba si za tím jít tvrdě!!! Když jsem před několika měsíci viděla trailer, nemohla jsem se dočkat až to uvidím :) A když poté zjistím, že je to v Oscarové nominaci - tak jsem se těšila ještě víc. Miles Teller je neobvyklý, neskutečně zpocený a tichý "bojovník", který se nechává stále a stále zkopávat na zem, ale štěstí, že byl tak odhodlán a stále a stále se zvedal. J.K. Simmons byl ve své postavě dirigenta totálně na přes držku, ale právě to na tom bylo skvělé. Po shlédnutí filmu jsem nejen, že ještě 1,5 minuty měla husinu na rukách, ale nechtěla jsem aby film skončil, nechtěla jsem, aby dohráli a to ani nejsem milovník jazzu :D Spíš odpůrce :D Posledních 20minut filmu pro mě bylo děsně náročných, jelikož mi nešly zastavit nohy, ruce, hlava, všechno se mi klepalo aspoň trochu do rytmu a to napětí a to maximum, které tam bylo vytvořeno bylo ochromující. Ve filmu sice zazní pomalu jen pár vět, ale o to důležitějších, ale bodnutí do zad prohlášením :"Myslíš si, že jsem kurva hloupej?". Film má skvělý zvuk a celá ta "ponurá" atmosféra a temnota, která proplouvá zároveň životy všech hlavních postav....Bezkonkurečně nejintenzivnější zážitek posledních několik let. ()
Malý snímek s velkými herci a dvouhodinové drama na 107 minutách filmu, aneb sebezničením k dokonalosti. Asi si vzpomenete na čtyři roky Černou labuť, ale Whiplash má více společného s výborným australským Shine z devadesátého šestého, případě s Rockym. Je komornější, víc akcentuje vyhrocený vztah učitel - žák, nejde o rozvláčnou psychologickou sondu, ale o energií nabité drama a hlavní hvězda je tentokrát záporák za katedrou. Tím výčet rozdílů končí. Tedy až na jednu maličkost. Shine se ucházel o šest Oscarů a Geoffrey Rush ho za svůj brilantní výkon tehdy získal. J.K. Simmons na něj teprve čeká. Kdyby si ho letos odnesl, tak by měl cestu do hollywoodské první ligy otevřenou dokořán. A to by bylo jedině dobře. ()
Je-li libo trochu toho jazzového teroru, Whiplash je to pravé. V dobrém slova smyslu. Parádně vybudovaná atmosféra. ()
Do půlky filmu jen zručně odvyprávěný příběh o cestě talentu k úspěchu, v půlce film z nalinkovaného klišé uhne a začne zpochybňovat pro Ameriku typické zbožnění absolutních výkonů. Jenže jedna věc je něco zpochybnit, druhá věc je nabídnout jiný a přesvědčivý pohled na věc. Tady Chazell jednoznačně selhává, marně se snaží předstírat, že nabízí něco víc než jen slušně zvládnutá pravidla žánru. ()
Jazzové, psychologické, rytmické, úderné, krvavé, zapocené, orgasmické, deptající. Ó-můj-božééé! Na konci filmu jsem chtěla vstát a začít zuřivě tleskat, křičet "Bravo!" a dožadovat se přídavku, popřípadě ukecávat partnera, abychom mohli jít ještě jednou, ale v kině by to vypadalo divně. Příběh plný nervozity už od první sekundy, psychologických manipulací a lstí, deptajících činů a to až do konce, až do té doby, než ze sebe hlavní hrdina vymáčkne to nejlepší co v sobě má a možná ještě něco navíc. Herecké výkony skvělé, pan Simmons byl naprosto dokonalý tyran. Miles Teller si musel natáčení také dost užít, nijak nezaostával. Jsem nadšená, líbilo se mi to hodně. ..takovejch jazzovejch orgasmů, tento film u mě bude hodně dlouho.. ()
Jakoby fašounek Vern Schillinger utekl z Oz a rozhodl se učit hudbu... a opět úřaduje. Na to se mi později strašně líbila ta ironie, kdy hraje v jazzovém klubu s partičkou černých jazzmanů. Jako občasný posluchač ska-jazzu s nenaplněným snem v bicích a fanoušek toho Osvaldské nápravného zařízení jsem velmi spokojen... ale to bych byl pravděpodobně i bez toho. Občas možná trochu zbytečně moc vyhrocené a představitel hl. hrdiny značně nesympatický týpek... už bych ho vidět v ničem nemusel. Complete OST (youtube). (Kino Hvězda; 4.02.'15) ()
Neočekávejte příběh aneb jak chudý student v sobě objevil talent díky despotickému učiteli. Andrew je mrcha, která jde přes mrtvoly, aby byl nejlepší a jak se mu naskytne příležitost být mezi nejlepšími, nehodlá se toho vzdát ani kvůli uřvanému tyranskému učiteli, od kterého si nenechá jen tak s*át na hlavu. Ještě nikdy mě hudební drama nebavilo jako tohle, smekám. ()
Po dlouhé době opravdu fascinující film! Lehká obdoba "Černé labutě" lehce šmrclá jakýmkoliv šikanózním příběhem z armády USA.. Naprosto precizně zfilmované komorní, psychologické drama, které celé dokresluje vynikající a gradující muzika.. Hlavní protagonisté - Miles Teller a J.K. Simmons- mě naprosto strhli! Famózní herecké výkony! Po dlouhé době film, který diváka strhne.. Navodí mu pocit husí kůže a zaryje mu nehty napětím hluboko do polštáře.. Donutí na dlouho dobu zadržet dech.. Filmová pecička ;-) ()
[Druhé zhlédnutí] Tohle je VŠS - Vysoká škola střihová. Neuvěřitelně vysoká kvalita střihu a obrazu vede hudební (!) film a hraje jednoznačně prim. Odvážné finále, story a herecké výkony si jen tak podopávají v pozadí a hrají jenom druhé housle, protože režisér ví v čem je silná stránka je dítka. Proto si užijeme dějově řídký (ač to vůbec nemyslím v pejorativním smyslu), výborně gradující a hlavně vizuálně bravurně vyprávěný film jaký jsme pár let neviděli. 85 % ()
Nikdy jsem nebyla šťastnější, že jsem nešla na konzervatoř... ;-) Po Černé labuti další snímek, který ukazuje, že pokud chcete v umění něčeho dosáhnout, není to pro vás zdaleka taková krása a zábava, jako pro diváky. Naopak, je to psychická i fyzická dřina. Zvlášť, když je dirigentem vaší kapely sadistický, sebestředný psychouš a vy přes to ne a ne odejít... Mimochodem, je zvláštní, že většina uživatelů vnímá film jako "souboj" dirigenta a bubeníka, SPOILER! když to žádný souboj není. Andrew se Terencovi celý film podřizuje, až se mu podřídí úplně. Film tedy vyzní tak, že když je na vás někdo v životě hnusný, ba přímo odporný, soustavně vás decimuje nesplnitelnými nároky, častuje urážkami a dokonce i fyzicky napadá, je to vlastně v pohodě, pokud to dělá proto, abyste byli ve své práci lepší. Bravo! Úžasná pointa. Chybělo jenom, aby si Andrew a Terence padli na pódiu se slzami kolem krku a uzavíral by to potlesk diváků... Zkrátka je správné být chladným, dokonale pracujícím strojem bez přátel a osobního života. Frank Underwood z House of Cards by byl pyšný. KONEC SPOILERU. /// Ale jinak je to dobrý a originální film, jen se absolutně neztotožňuji se závěrečným vyzněním. ()
Quite my tempo... ()
Kdo neumi v jazzu, utika k rocku. ()
Vynikající hudební film se skvělým scénářem a naprosto vynikajícími dvěma hlavními představiteli (obzvláště J.K.Simmons byl nezapomenutelný). Přesto, že nejsem zrovna jazzovým fanouškem (a když, tak spíše toho tradičního), film mne hodně moc bavil od úplného počátku až po famózní závěr. Asi se nám zrodila nová režisérská hvězda, ten "permanentní" střet dvou výrazných osobností nám předvedla se vší parádou a takovýhle režisérsko-herecko-hudební Koncert uvízne v paměti diváka (tedy mluvím za sebe) opravdu na pěkně dlouho. ()
Silný a přesný průnik do existence umělce, který cítí, že se narodil pro ,,svoje umění." Tento film vnímám jako oslavu umělců a sondu do jejich životů, které v sobě nesou krásu, která je ale podmíněná obrovskou bolestí. ()
Dlouho jsem tento film odkládal a fakt se za to stydím, že jsem film viděl teprve až nyní. Začínající režisér Damien Chazelle natočil na přelomu své kariéry snímek, kterému by záviděly zkušenější režiséři. Film má od začátku úžasný spád a ani na chvíli film nezačne nudit. Celý film vlastně stojí na herecké dvojici Miles Teller a J.K. Simmons. Teller nám tady předvedl svůj obrovský talent, kdy v následujících letech potvrdil, že patří mezi herce, který možná nepatří mezi ty nejsympatičtější herce na světě, ale je to někdo koho je radost sledovat. Je vážně skvělí ve všem v čem jsem ho viděl. Na druhé straně Simmons za mě odvedl asi svůj nejlepší herecký výkon v kariéře a přiznám se, že nikde jsem ho neviděl hrát líp. Popravdě on je super všude. Chazelle celý snímek sebevědomě vede a ani na chvíli jsem necítil, že by tady bylo něco na víc, něco co zaostává za ostatním. Ne. Po kameru, střih je to úžasná podívaná. Whiplash má neskutečně pohlcující atmosféru, že se musím přiznat, že v několika momentech jsem byl v takovém napětí, že jsem se na to nemohl skoro až dívat. Bál jsem se, co postava Simmonse vyvede. No a když přišlo na posledních 15 minut, tak jsem si musel film stopnout a vydýchat to. To, co následovalo potom byla čistá dokonalost a vrchol celého filmu. Damien Chazelle natočil mistrovské dílo, které osobně řadím mezi to nejlepší, co jsem za posledních několika let viděl. Nepopsatelně silný zážitek. 10/10 ()
Od filmu, kterej se celej odehrává v prostředí orchestru konzervatoře a ještě k tomu je nominovanej na Oscara v hlavní kategorii, bych teda čekala, že nástroje budou vizuálně a zvukově sedět. Ale jinak super vyhrocená podívaná, pro milovníky jazzu povinnost! ()
Už dlouho mě žádný film nedostal, tak jako Whiplash. O to více mě těší, že jde o debut a taky to, že si to všimli kritici. Damien Chazelle napsal obyčejný příběh, ale natočil ho neskutečně působivě a napínavě, že si naše uznání zaslouží. Hodně se mi líbilo jak Chazella stupně napětí a doslova si libuje psychickém a fyzickém teroru, kde kamera neuhne stranou a nechá nás si prohlédnou obličej samotného ďábla v podání brilantního J.K. Simmonse. Simmons předvádí skvělý výkon, ze kterého mrazí v zádech a už z jeho přítomnosti na scéně je cítit obrovský respekt, pokora a hlavně strach. Ale není to jednorozměrná figurka, která jenom křičí, ve svých očí sebe vnímá jako dobrého člověka, kterých chce oddělit zrno od plevelu. Poprvé jsem uvěřil, že Miles Teller má na to aby zahrál Reeda Richardse v nové Fantastic Four. Do té doby, než jsem viděl Whiplash jsem to mu nevěřil, že to zvládne, ale po tomto filmu, už mám mnohem menší pochyby. Teller je tady opravdu moc dobrý a jeho zápal je obdivuhodný a srovnání s Rockym a Černou labutí nejsou od cesty, nýbrž je to pravda ve své nejkrystaličtější podobě. Film je hodně napínavý a záběry na bubnování dokážou, že budete film sledovat s otevřenou pusou dokořán a přát si ať už je konec a ten vždycky přijde o několik momentů déle. Nejvíce to platí o scénách tréninku a samozřejmě o skvostném konci, který působivý jako málo co. Whiplash je prostě pecka, kterou chcete vidět a až jí uvidíte pochopíte proč. ()
Reklama