Režie:
Pierre-Henry SalfatiKamera:
Felix von MuraltHrají:
Mario Adorf, Hannelore Elsner, Katharina Derr, Margot Gödrös, Herbert Leiser, Roland Bonjour, Andreas Potulski, Markus Andreas Klauk, Katja Sallay (více)Obsahy(1)
Marcus Schwartz je starý muž, který se po návratu z Osvětimi rozhodl skrývat svoji židovskou minulost. Jednoho dne ale musí odhalit, co po většinu svého života pečlivě tajil. Marcusovi se jako jednomu z mála podařilo přežít hrůzy holokaustu. Aby po skončení války dokázal opět žít, rozhodl se zaujmout strategii zapomnění a chovat se tak, jako by se nic nestalo, teror se nekonal a jeho rodina nebyla vyvražděna. Na stará kolena však Marcuse jeho ponurá minulost z nenadání dožene, neboť chce být po své smrti pochován na židovském hřbitově. Aby toho dosáhnul, musí ke svému velkému překvapení prokázat, že je opravdu Žid. Při hledání důkazu o svém původu se vrací do vesnice svého dětství v Maďarsku. Na cestě ho doprovází mladá Turkyně Gül. Oba dva se při společném putování dozvídají zásadní věci o sobě samých. (oficiální text distributora)
(více)Videa (2)
Recenze (7)
Tohle je asi v současné době nejpůsobivější zobrazování holocaustu. Ne naturalistické záběry přecpaných dobytčáků a utrpení v lágrech, ale komorní snímek o starci, kterému vzali identitu nejprve fašisté se svými čísly a poté i dnešní svět nesmyslnými předpisy a náboženskými příkazy. Právě tím, jak se odmítá nořit do tristních vzpomínek, které mu stále způsobují natolik silné ponížení, že o nich nedokáže mluvit, si své okolí získává, lidé blízko něj se jej snaží pochopit a poučení ze zvrácené totality se v nich přes soucit propíjí do duší. Stačí k tomu jeden skvělý herec s úsporným herectvím, kterému přihrává několik málo dalších. ()
Moc hezký, ale smutný film ze života, který by si nikdo nepřál, ale který se se zaujetím dá poslouchat. Mario Adorf svojí postavu zahrál opravdu hrozně hezky, upřímně a lidsky. Bylo mi za něj hrozně smutno, ale zároveň jsem celý ten jeho příběh sledoval s přirozeným zaujetím. Musím říct, že Němci svojí katarzi s historií zatím zvládají se vší grácií. Jeden film vedle druhého mi to neustále dokazuje. A to i včetně tohoto filmu. ()
V súčasnosti je frekventovaný pojem - krádež identity. Posledný spravodlivý je film o problémoch s jej znovunadobudnutím, pretože keď niekto pozabíja všetkých, ktorí vás poznali, tak máte reálny problém dokázať, že ste tým, za koho sa vydávate. Film ma nejako zvlášť nezaujal, lebo podľa mňa netreba holocaust donekonečna opisovať, ale využiť ho na to, aby sa v žiadnej modifikácii neopakoval. Zaujal ma výkon Maria Adorfa, ktorého som doteraz poznal viac-menej v úlohách zloduchov najrôznejšieho druhu. ()
Téma a jeho zpracování dělá z filmu neuvěřitelně intenzivní zážitek. Marcuse mě bylo líto a z jeho osudu velmi smutno. Někdy si říkám, kolik ran, bolesti a ponížení dokáže člověk snést, aby se udržel na vlastních nohou a měl pocit lidský důstojnosti. Mario zahrál roli Marcuse tak přirozeně a s takovou lidskostí, že člověku se chce z jeho osudu fakt brečet. Pokud jde o německé filmové vypořádávání se svou nešťastnou minulostí maj můj respekt a velký obdiv. ()
Do určité míry se film zabývá znovuobjevováním ztracené identity, ale pro mě bylo stěžejním motivem odpírání vlastní tragické minulosti, která se drala na povrch všemi možnými způsoby. Faktické dokazování židovské minulosti bylo pro příběh jen jakousi podpěrou, ovšem podpěrou velmi vítanou. Mario Adorf byl bezchybný a jeho postavě jsem věřil každé gesto. Pasáž, ve které se rozhovořil o své minulosti, řadím mezi nejlepší momenty filmů o holocaustu vůbec. Pro mě už není Santerem, ale Menachemem Titelbaumem. A pochválit zaslouží i Katharina Derr, která Dorfa výborně doplňovala. Celkově skvělá práce. 90% ()
Reklama