Režie:
StenoKamera:
Riccardo PallottiniHudba:
Stelvio CiprianiHrají:
Enrico Maria Salerno, Mario Adorf, Mariangela Melato, Franco Fabrizi, Cyril Cusack, Rosemarie Lindt, Gianfranco Barra, Corrado Solari, Laura Belli (více)Obsahy(1)
Začátkem sedmdesátých let začala prudce stoupat zločinnost v Římě. Komisař Bertone je pověřen vládou, aby tomu učinil přítrž, ale marně. Kriminálním živlům nahrávají nedokonalé zákony. Římská policie pracuje na maximum, má dobré výsledky, ale na druhé straně jsou zatčené osoby díky mazaným advokátům rychle pouštěny na svobodu. Dojde to tak daleko, že několik ponížených a deprimovaných policejních důstojníků založí komando a vezme spravedlnost do svých rukou. Bertone s tím ovšem nesouhlasí a začnou se na něho valit maléry. (MVanis)
(více)Recenze (21)
Itálie 70.let zažívala značný nárust kriminality – mafie na Sicílii, únosy na Sardínii, organizovaný zločin ve velkých metropolích, zejména v Římě. Proto byl v té době tak oblíbený žánr polizioteschi, protože tuhle dobu promptně reflektoval, někdy značně nadsazeně a přibarveně, někdy se držel při zemi a pravdivěji popisoval realitu. A tenhle dobrý film patří do té druhé skupiny. Dotýká se bezzubých zákonů, s tím související svázaných rukou policie, úvah nad znovuobnovením trestu smrti, samozvaných soudců z řad lidu, který nemá daleko k lynčování atd. Nechybí tu ani časté exemplární popravy z rukou tzv. „anonymní policie“ a boj zásadového komisaře (výborný Salerno) proti tomuo zabíjení, vymáhání práva z rukou někoho jiného, než je sama policie. Nedivím se, že tenhle film komouši tak rádi pouštěli v kině, „nastavoval totiž zrcadlo prohnilé kapitalistické společnosti“, jak rádi tehdejší rudí ideologové říkali a televizní spíkři jako mantru opakovali před každým podobně zaměřeným filmem. ()
Skvělé taliánské poliziesco (jeden ze stěžejních a záladních kamenů tohoto žánru), nemá tu cenu se rozepisovat o ději, ten už je v záhlaví nebo to už učinili jiní, jen bych dodal, že podobný, velmi efektivní scénář jsem zatím ještě v tomto žánru neviděl, důvěryhodné, akční, relevantní, velmi vynalézavé scény chladnokrevných poprav a násilí, mne mile překvapili a vnímám je, jako jakousi třesničku na dortu, celkově jde opravdu oznamenitě natočený, působivě přesvědčivý realistický film. Nevím jestli se někdy něco podobného v Itálii v 70's vážně odehrálo (patrně ano), ale každopádně by to bylo velmi ilustrující, odstrašující a pobuřující a to v každé době. Podle mně jde o nejlepší Stenův film za celou jeho reřisérskou kariéru, bláznivé kriminální taškařice ze Spencerem nebo Hillem opravdu nečekejte! Ani si nedovedu představit když tu film někdy v 70-80 letech za socíku dávali, společně třeba s "Krutým Římem" aj, jaký divácký ohlas a bouři nevole musely oba filmy vyvolat. Neúplatný komisař Bertone, hrál ho Enrico Maria Salerno podal skutečně oslnivý výkon. Adorf v roli advokáta byl neméně přesvědčivý, i on tu nejednou překvapí. Kráská Laura Belli taková chudinka, až miji bylo líto. Cipriani skutečně lahůdkový! Suma-sumárum; dávám plnou palbu, snad na takový kousek ještě někdy narazím...Zatím z toho co jsem z žánru už viděl, tento snímek řadím na jedno z top míst, a v celém tom dlouho trvajícím trendu (rozmachu, boomu) italských policejních filmů (72-80), "La, Polizia ringrazia", patří i mezi pvní skutečně úspěšné, a dá se i říct, že i mezi ty skutečné zakladatele žánru, viz "Milano Calibro" etc. Komentář zde jako čtvrtý v pořadí... ()
Dobře a rutinně natočená podívaná, která bez kompromisů dávkuje své napětí a má rozumnou logiku souvislostí. Na rozdíl od filmové branže kriminálních dramat hollywoodské produkce současnosti, které působí obvyklou stereotypičností, je tento film mnohem realističtější. A nijak neoslavuje zločineckou činnost. K tomu bych ještě dodal, že v italské produkci šedesátých až sedmdesátých letech vznikla celá řada zajímavých děl v působivém balení, napříč všemi žánry. Lze jen litovat, že i v současné době tam vznikají možná další zajímavé filmy, nicméně škoda, že nejsou zde k mání. ()
Opravdu hnusný film o společnosti prolezlé červy skrz na skrz. Policie má svázané ruce, a tak zločinnost bují ve všech patrech prohnilého státu. Zločinci jsou pouštěni na svobodu, policie je vláčena tiskem, prokurátoři si myjí ruce a podsvětí se tiše směje. I když tady jde o víc, než jen o římské podsvětí. Samozvanci berou zákon do vlastních rukou. Jejich hlavním cílem je však zpochybnit stávající společenské zřízení, ukázat, že demokracie je slabá a nedokáže si se zločinem sama poradit. Vše spěje k mrazivému a očekávanému konci. Doporučuji nečíst zdejší obsah, jelikož ti, co berou spravedlnost do vlastních pařátů, jsou po dlouho dobu pro diváka obestřeni tajemstvím. ()
V první půli sedmdesátých let se v Itálii velice rozmohla vlna kriminálních dramat s tématem organizovaného zločinu, právě tato země si toho tehdy mnoho prožila, byl to nejspíš reflekt událostí té doby a snaha o jeho dlouhodobé odstrašující poselství...! ()
Výborné, drsné a nekompromisní Poliziotteschi! Perfektně zvolený neokoukaný námět, dobře zvládnutá gradace děje a neotřelý hudební doprod dělá z "Policie děkuje" italskou lahůdku. ()
„Mě zajímají jenom zločiny. Tresty se mě netýkají...“ Italské kriminálky 60. a 70. let nebo-li „poliziotteschi filmy“ disponují obvykle zajímavým a hutným společensko-kritickým obrazem doby, policie, justice či svědectvím o organizovaném zločinu. Avšak u většiny z nich, které jsem doposud viděl, jsem se nedokázal zbavit silné pachuti, která na mě z nich sálá a kterou vedle uřvané a uchu zcela nelahodící italštiny zde sesilňovala snůška samých nesympatických postav na všech stranách zákona. To včetně neustále rozhněvaného komisaře, který nejspíš měl představovat kladného hrdinu, ale ani přes odvážné morální postoje v jeho boji s větrnými mýlny jsem si k němu nedokázal po celý čas pořádně vybudovat sympatie a v pravou chvíli s ním soucitit. Pak už možná ani tolik nepřekvapí, když se posléze z jediného sympatického policisty (toho v důchodu) vyklubal ještě větší hajzl, než všichni ostatní. Částečně tuhle pachuť a pro mě osobně i nezáživné herce dokázala vedle oné výpovědné hodnoty zachránit i atmosféra, svižně podaný děj a ústřední hudební motiv, díky čemuž mě Stenův neobvyklý filmový příspěvek mimo komediální žánr dokázal udržet po většinu času v tom správném napětí. [70%] ()
Režisér většinou ztřeštěných komedií si odskočil k jinému žánru a lze si jen povzdechnout, že to byla jen ojedinělá výjimka. Brutální, nekompromisní a sžíravě realistické poliziotteschi, v němž exceluje Enrico Maria Salerno. Jeho charisma by mu tu mohla závidět i leckterá esa staré poctivé francouzské kriminální školy. Ale nenechte se mýlit, nejsme ve vesměs apolitické filmové Francii sedmdesátých let, tady se pohybujeme po "olověné" Itálii stíhané politickými nepokoji, teroristickými útoky a střety ultrapravice a ultralevice. Kriminalita bují a díky slabým politikům a bezzubé soudní moci se grázlům dostává větší právní ochrany než zbytku společnosti. V tomhle marastu se pak není čemu divit, že na výsluní se derou mnohem nebezpečnější organizace, propagující jednoduchý princip vendety, oko za oko, zub za zub, soudů netřeba. Komisař Bertone se však proti této nebezpečné myšlence staví jako poslední bašta spravedlnosti a zdravého rozumu. Steno si nijak nebere servítky a ukazuje realitu tehdejší Itálie bez jakýchkoliv příkras, což ostatně do nejlepších kusů žánru neodmyslitelně patří, nebojí se ani velmi krutých scén, při nichž stydne krev v žilách a přesto nepůsobí samoúčelně, ale jen dotváří onen nesmlouvavý obraz rozvrácené společnosti. Bezútěšný závěr pak stírá i poslední slzu naděje. Dokonale hnusných pět. ()
Přiznávám, že tento snímek mě opravdu dostal. E.M. Salerno hraje velmi přesvědčivého policejního komisaře, který i s vědomím, že zákony jsou nedokonalé a paradoxně spíše chrání zločince, tak pořád je ctí a hájí. A ani na okamžik neuvažuje o tom, že by nastolení samozvaných soudců a vykonavatelů mohlo něco vyřešit, spíše naopak by mohlo přinést daleko více násilí. Studená sprcha přichází v závěru. Film je velmi realistický. Jak už tady bylo zmíněno, film je námětem velmi, velmi podobný o rok mladšímu snímku Magnum force, který jsem pro doplnění filmového vzdělání také shlédl. Musím ovšem konstatovat, že MF však onu realističnost postrádá, postava supermana mě doslova irituje. Takže námět podobný, ale kvalita je úplně jinde. ()
Grazie Steno.. ()
Téma je výborná, len to chcelo šikovnejšieho režiséra a zaujímavejších hercov. Celé to je natočené tak všedne, zaujme len dievčina pod kolesami auta. Škoda, mohla to byť pecka. ()
A vedel som, ze som este cosi zabudol okomentovat, nuz tak aj par slov k La Polizia Ringrazia, po nassky Policie Dekuje. Krasny filmarsky pohlad do rastucej kriminalnej sceny v Rime, kde policia sice so zlocinom bojuje, ale vdaka schopnym advokatom sa zlocinec dostane coskloro na slobodu - a su zase tam, kde zacali. Taxsa par policajnych vyssich kadrov rozhodne zalozit komando trestajuce zlocin a vzali spravodlivost do vlastnych ruk. Prva polka je len rozjazdova, buduju sa nielen vztahy, ale hlvne je potreban an pochopenie deja. O herecke vykony tu ani tak nejde, skor v druhej polke - ako klasicke polizzioteschi - nechybaju autonahanacky, akcnejsie sceny. Za normalizacie casto vysielany film, lebo u komancov zobrazoval prehnily skorumpovany kapitalizmus, a to sa ceskoslovenskemu rezimu hodilo : 75 % ()
Italsky uplkaný, svižný ale mě to moc nebralo.... ()
Sice jsem těch italských kriminálek zase tolik neviděl, ale tahle nad ostatní skutečně ční. Záměrně jsem nepoužil výraz "poliziotteschi", poněvadž tenhle film je poněkud serióznější povahy. Námět velice připomíná "Magnum Force", kde se Harry Callahan ve svém druhém filmu postavil samozvaným mstitelům z řad policie. Nebylo by to poprvé ani naposledy, co by si Italové přivlastnili nápady Hollywoodu, ovšem tahle teorie padá, jelikož americký film vznikl až o rok později. Jak příběh, tak i postava komisaře Bertoneho (v podání výborného Enrica Maria Salerna) jsou uvěřitelnější. Tomuto filmu vyloženě svědčí syrovější styl a pesimistický závěr, kterým mě (převážně komediální) režisér Steno dokonale překvapil, i když mu vlastně nebylo vyhnutí. Opatřil snímek i několika brutálnějšími scénami, aniž by jimi plýtval tak, jako to dělala většina jeho kolegů, čímž jenom zvýšil jejich účinek. Na tenhle film se moc rád ještě párkrát podívám. ()
Moc pěkná italská krimi o bezzubé policii, které hází klacky pod nohy politici, novináři i státní zástupci. O advokátech nemluvě. Až z toho všeho vezme skupina lidí spravedlnost do vlastních rukou, což se vymstí i komisaři, který se snaží bojovat se zločinem. ()
Tak tenhle film se mi libil moc. Nejen proto ze komisare hraje Salerno, kteremu musite drzet palce nebot je to spravnak, ale i kvuli neotrelemu pribehu ohledne "anonymni policie", ktera si vyrizuje ucty s gaunerama po svym...nitky samozrejme vedou do nejvyssich kruhu atd. Film je zajimavy i celkovou temnotou a beznadeji v nekonecnem boji proti zlocinu v atmosfere korupce, vychytralych advokatu a necinnych soudcu. Opravdu muzete prostrednictvim hlavni postavy pocitit tu "blbou naladu" ve spolecnosti, a obzvlast mezi policisty. Film je hodne tvrdy, zadne servitky si nebere - viz. brutalni prejeti te holky atd. Takze, i kdyz neuvidime tolik prestrelek a honicek jako obvykle, vubec to nevadi a film to vynahrazuje bohate jinym zpusobem. Obdivovatelum zanru vrele doporucuju. 4+ ()
Skupina postarších seriózně vypadajících pánů každý den brouzdá městem a vykonává spravedlnost za své bývalé kolegy.Tihle taťkové jsou totiž propuštění policisté a kriminální živly se rozhodli vykácet jako stromy v lese. Kdysi mi velice utkvěla scéna jedné z poprav zločinců...povětšinou skupinovým zastřelením u stromu či u zdi. ()
„Už nastavují zrcadlo?“ Ano, i Italové nastavovali zrcadlo. Neschopné soudnictví, bezzubé zákony, bezmocná policie, nic nechápající a nezodpovědní novináři, zločin na každém rohu a v každé denní době a mezi tím jen hrstka čestných. Jedním z nich je komisař Bertone, který se snaží najít dvojnásobného vraha. Trochu mu to kazí skupina samozvaných katů, která čistí Řím. Film se sice zdá být předobrazem mnohem známějšího Magnum Force s drsným Clintem „Harry“ Eastwoodem, podle všeho ale spíše řeší vlastní italské problémy. Ty se týkaly nejen zločinnosti, ale i některých nepříjemných otázek italské politiky a politiků, předobrazem onoho obžalovávání vysokých politiků z pokusů o fašistický puč je tzv. golpe Borghese, po odhalení zahrané do autu a nakonec nevyřešené. Jenže právě tady je malý zádrhelek filmu, protože tyto události dnes nikomu nic neřeknou asi ani v Itálii, natožpak mimo ní. Takže jsme zase u nastavování zrcadla. To je docela působivé ve scénách jako byla projížďka autobusem po „pamětihodnostech“ Říma, ale selhává právě v nedostatečném odhalování politické špíny. Z jednotlivých scén lze vyzvednout popravu na březích Tibery za úsvitu nebo dostatečně brutální smrt unesené dívky. K tísnivé atmosféře přispívá i hudba. I směřování příběhu směrem k nevyhnutelné tragedii není úplně přímočaré, byť závěrečný „twist“ dnes překvapí málokoho. Naopak herecké výkony, snad až na Salerna v roli komisaře Bertoneho, jsou jen průměrné a film jako celek působí jen jako dobře odvedené řemeslo. ()
Drsný film o pomstě policie na zločincích unikajících spravedlnosti. ()
Film jsem viděl kdysi dávno, ale zanechal ve mně silný dojem. Ze čtyř hvězd měním na pět, protože tohle dílo má i dnes co říci a je hodně nadčasové ()
Reklama