Série(4) / Epizody(36)
-
Labyrint (2016) - 10 epizod
-
Dveře (2018) - 10 epizod
-
The New World (2020) - 8 epizod
-
The Choice (2022) - 8 epizod
Obsahy(2)
Seriál inspirovaný stejnojmenným filmem z roku 1973, který napsal a natočil Michael Crichton, pojednává o futuristickém zábavním parku obydleném robotickými bytostmi. Vítejte ve Westworldu! Poznejte svět, který uspokojí všechny vaše touhy... Dramatický seriál z produkce HBO je temnou odyseou, která nás zavede do počátku umělého vědomí a evoluce hříchu. Westworld nám představí svět, kde se protíná blízká budoucnost s minulostí, s níž se dá dle představivosti manipulovat. Svět, ve kterém lze splnit každou lidskou touhu, ať už ušlechtilou, nebo zvrhlou. (HBO Europe)
(více)Videa (37)
Recenze (560)
1. série - 90% - Za každým rohem zaprášeného městečka, za každým kopcem vzdáleného pohoří, tam se skrývá takového potenciálu, že mi prvních několik epizod běhal mráz po zádech jen ze všemožných představ, jak bych se asi zachoval v leckteré zapeklité situaci. Jonathan Nolan s Lisou Joy fikaně vypráví v rozvážném tempu, které sice předkládá spoustu otázek, ale zároveň stíhá na ty nejpalčivější velice rychle odpovídat pomocí drobných stop, takže pozorný divák pointy hádá správně už nějakou dobu dopředu. Když se ale taková temná tušení potvrdí, je to za asistence fenomenálních výkonů Hopkinse, Simpsona nebo Newton nefalšovaná divácká slast. Westworld zatím stále není dokonalý, ale svoje hrany otesává díl od dílu rychleji a i přes bolestivé ztráty některých oblíbených postav vím po uzavření překvapivě velkého množství dveří v samotném finále hlavně jedno. Chci víc a jsem jedině rád, že v tom nejsem sám. 2. série - 60% - Smířlivé hodnocení ruku v ruce s vyšperkovaným vizuálem, strhujícími hereckými výkony a zvláštními efekty, které z každé epizody dělají událost. V kombinaci s téměř urážejícím tempem a nutností šokujících finálových zvratů je ale z druhé sezóny dost možná největší zklamání poslední doby. Snaha HBO udělat z Dolores novou plakátovou Daenerys Targaryen je až směšně křečovitá, tím spíš, že její linka získala na významu možná tak na samém konci. Jinak totiž celý počin paradoxně ztrácí na síle tím víc, čím lépe známe hlavní postavy. Jako kdyby výtvory ztrátou ovlivnitelnosti ztratily svou tajemnost a zůstaly jen dvourozměrnými figurkami, za jejichž postupem či zdánlivým vývojem se žádné překvapení neskrývá. Nebýt Williamových vzpomínek, jdu rozhodně níž. Takhle beru druhou desítku epizod jako nešťastné (ale stále ještě vykupitelné) škobrtnutí. 3. série - 85% - Nepamatuji, kdy se naposledy stalo, aby se spásou nastoleného seriálu stala nová postava. Lidský element nepředvídatelnosti přináší Caleb v podání zabejčeného Aarona Paula a právě díky němu funguje symbióza filozofických myšlenek, třikrát přeleštěných záběrů i promyšlené akce. Úplná rána na solar to i přes vražedně rychlé tempo a spolehlivou hereckou partu není, na to jsou třenice mezi Dolores a Maeve snad až příliš vychtěné a směřování k božskému stroji zase až moc přímočaré. Přesto jsem zůstal slušně překvapený z toho, jak moc se na pravidelnou dávku robotických emocí těším a každý zvrat vychutnávám. Pro někoho je přešlapávačka mezi hodnými a zlými snad až příliš jasně čitelná, ale já mám radost, že jeden z nejambicióznějších seriálů dneška se nebojí vrátit blízko k divákovi takhle razantním krokem. 4. série - 80% - Uzavřený kruh, smyčka, návrat a povědomost. Vizuálně krásná a čistá sci-fi, která svým obsahem občas balamutí, zdánlivě uspává, velice zřídka šokuje, ale do samého konce baví a nenápadně diváka bere za ruku a dovádí ho - kam vlastně? Na konec všeho? Na samý začátek? Od obojího trochu? Nevadí mi, že tahle cesta skončila a že ona volba z názvu sezóny nakonec zůstává v tom, jak můžu celou robotickou odyseu vnímat. Jestli jako nadějný pohled do budoucnosti, nebo naopak jako bezvýchodnou situaci pro (nás) všechny. () (méně) (více)
Pro mě osobně neskutečně obtížně hodnotitelný kousek. Nolanovina je tu nasáklá skrz naskrz a proti tomu nemívám nikdy výčitky. Pro mě je důležitý, jestli se dokážu naladit na notu tvůrci, aby mě vzal za ruku, potáhl, ukázal mi každou atrakci a ke konci mi koupil perníkový srdíčko a já byl bez sebe. To se nestalo. Westworld má vše, co by kvalitní biják na poli serošů měl mít: Spoustu peněz, skvělý nápad, výborné herce, vyzdvihnu promyšlený scénář, úchvatné exteriéry Utahu. Děj je patřičně mysteriozní, zažijeme sem tam i akci, ale celou dobu budeme napjatí jak guma od gatí a odpovědi nám budou ládovány rovnou kamionem až na konec. A já sám jsem byl překvapený, jak jsem byl onym závěrem nepřekvapený, což není nejlepší resumé. Co mě nejvíc zarazilo, byl fakt, že celá ta manéž, časové posuny a vůbec obrovské kličky scénáristů k docílení zmatení anebo svedení diváka (pokud byl na stopě), mě nechala vyloženě naštvaného. Základní idea, ta maličká a hlavní pointa, je strašně natahovaná (bohužel, sem tam si i zívnete), je na ní nalepeno spoustu vaty (zato inteligentní vaty) a celkově mi přišlo, že si tvůrci hrajou na strašně chytrý a je bolestivé, když je to takhle okaté. Po lahodném a velkolepém finále jsem trochu zvědavý, jak se to bude dál vyvíjet, protože to sklouzává do úplně jiných vod, takže mrknu i na pokračování..ale uhranut jsem rozhodně nebyl. ()
Třetí sezona: Už při sledování téhle sezony mi došlo že Westworld je prostě další Lost: nedává to moc velký smysl ani nemá jasné směřování, ale je to moc hezké na koukání, a při tom kolik se toho pořád děje je relativně zábava to sledovat - a Jonathan Nolan tu podobnost s ním teď i nepřímo potvrdil když prohlásil, že nikdy neměli plán na počet sezon a že to prostě chce táhnout dál dokud to půjde. Takže se dá čekat že to bude vycházet dohromady nějakých deset let. Podobně jako v Lostu se tu s každým pokračováním finální cíl ztrácí v čím dál hustší mlze, a místo toho se objevují mraky motivů a témat, které vyplavou z komplikovaného scénáristického konstruktu který tu Nolan vytváří, zaujmou, ba místy i uchvátí vizuálním zpracováním, a pak zase zmizí bez toho aby je bylo možné prozkoumat jakkoli do hloubky, bez toho aby nabyly jakýkoli skutečný význam. Hlavní příběh celé sezony je teď úplně separátní od toho co začaly předchozí dvě, a co bude pokračovat v dalších, a má mnoho společného s nedávnými Devs - včetně toho co mi na Devs vadilo, že soustředit se jen na něj a zkrátit ho na dvě hodiny, mohl to být dobrý film. Ale v rámci seriálu do toho příběhu nalámat ty už tak notně zlomené postavy, ještě víc rozbít už tak rozbitá pravidla toho světa, a zahrabat ho pod nános mnoha více či méně zajímavých vedlejších dějových linek, to moc dobře nefunguje. Ale pořád je tu ta nádherná kamera a Ed Harris, co by tu byl uchvacující i kdyby četl telefonní seznam, tak aspoň něco. Cyberpunk je můj nejoblíbenější žánr, ale budu se na tohle dívat další 4 nebo kolik sezon? No nevím, to bude chtít buď hodně extatické recenze, a nebo každým rokem další karanténu. /// Se čtvrtou sezonou je to ještě horší, příběh je čím dál hloupější, dění nesmyslnější, a postavy nemohou zajímat fakt snad už nikoho. ()
Kvalita stúpa časom a na konci sú tie najlepšie diely. Sú plné zvratov, prekvapení, možno i šokových rozuzlení. Trochu som sa obával, že tento sci fi žáner ma neosloví a prvé tri časti naozaj boli také suchšie. Avšak potom, keď roboti nadobúdajú vedomie, a všetko do seba začne pomaly zapadať, sa to rozbehne jedna radosť. Hlavne Harrisova postava je top v tomto seriáli a jej odhalenie jedným z vrcholom série. Podobne aj Hopkinsovo vyvrcholenie jeho hry. ()
Galerie (660)
Zajímavosti (72)
- Ben Barnes (Logan) si zlomil nohu předtím, než dorazil na první natáčení. Protože se bál, že o roli přijde, nikomu to neřekl a kulhání využil jako charakteristický prvek své postavy. Po celou dobu natáčení pak musel kulhat. (Lauralex)
- V tomto díle zazní píseň „Dissolved Girl“ od kapely Massive Attack a „Common People“ od kapely Pulp. (Epistemolog)
- V druhej epizóde čaká prekvapenie na fanúšikov anglickej rockovej kapely Radiohead, scénu v ktorej sa Dolores (Thandie Newton) rozpomína na svoje predošlé zážitky sprevádza klavírna cover-verzia piesne "No Surprises". Skladateľ Ramin Djawadi pieseň upravil a použil na žiadosť režiséra Jonathana Nolana, veľkého fanúšika kapely. (ZedsDead)
Myšlenka je to svůdná a krásná, metafora krutá a pravdivá – a vlezlá a sžíravá. Westworld by měl pro jistotu vidět každý, ještě než podepíše první smlouvu, abychom se jako společnost mohli přestat plošně opíjet rohlíkem ohledně novodobého(sebe) zotročení lidí vehnaných do rutinních smyček nesmyslného zaměstnávání se mechanismy, které dbají, abychom se z nich nevytrhli a ne(o)žili. Výtvory jsou – pokud jde o lidskou podstatu, o nejhlubší přirozenou motivaci žít – čistší, lidštější než skuteční lidé dnes. Jednají v souladu s ryzími emocemi, prožívají své osudy způsobem, jehož skuteční lidé už nejsou ve svém vnějším světě schopni, neboť svou přirozenost, své city, své lidství potlačili a zaprodali, zapomněli a hluboko v sobě pohřbili ve světě, kde se nechali zotročit byznysem, penězi. Umělost je tedy nová přirozenost a svět-park umělých lidí na ty skutečné působí jako magnet, láká je zažít, jaké to je být volným, prožívajícím, syrovým člověkem. *** Lidé už nejsou cítícími bytostmi, ale chodícími kobkami svých duší, nežijí pro krásu, lásku, volnost, pro vzrušující vývoj a proměnu, a androidé jsou logicky lidštější, neboť zhmotňují zpeněžitelnou touhu, sen zotročených lidí po lidství, který se jim dá prodávat nazpátek -- tohle téma je staré jako sama myšlenka UI (ostatně jde o remake a původní Westworld je starý skoro půl století) a dokonale ztvárněné bylo mnohokrát, např. a za mě nejkrásněji v Bladerunnerovi. *** Tenhle seriál je však pozoruhodný – a mrazivý – v jiném ohledu. S jakým despektem tu všechny hlavní postavy smýšlejí o lidech, s jakým zklamáním a opovržením se o nich vyjadřují, je jedna věc. Druhá a výjimečnější je, jak ze samotného způsobu narace a didaktického eskalování pointy vyplývá, že se stejným despektem a beznadějí shlížejí na diváky, na lidi, sami tvůrci. Strhující úvodní díl Westworldu je v tomhle jiný než celý zbytek série. Ten vyloženě zve dychtivé a odvážné k dobrodružství. Vidí v divákovi partnera, který je schopen se měnit v průběhu vyprávění, aktuálně vstřebávat, co se dozvídá, přizpůsobovat se a spoluúčastnit se narace krok za krokem, odhalovat zvraty a být neustále na koni. První díl divákovi důvěřuje, že je schopen přijímat mentální revoluce, evoluce, převraty a puče a spoluhrát. První díl z Vás dělá spiklence, zve Vás do sedla a počítá s tím, že se za divoké jízdy udržíte a budete orientovat a pružně měnit směr. Slibuje, že plody narace budou Vaším spoluvýtvorem, že budete moci sledovat proměnu příběhu v aktuálním čase. Že čím lépe budete sledovat, a přizpůsobovat se, neboli slovy Westworldu: čím dále zajdete, tím dobrodružnější a nebezpečnější věci se budou dít (= stávat, i říkat). Ale tenhle slib, kterým si mě otevírák Westworldu okamžitě získal, se nesplní. Od druhého dílu už nejste partnerem. Zatímco z děl Ch. Nolana jsem zvyklá, že se co nejjednodušším způsobem sděluje převratná myšlenka, něco skutečně nového, co když se vysloví, mění naši realitu, náš svět v hlavách nás diváků, tady je to naopak. Od druhého dílu se mění narace na ten obvyklejší, tuctovější, bezpečnější typ: jednoduchá (byť geniální a klíčová, tak zároveň dekády stará) myšlenka se halí do záměrně příliš zamotané a zásadní informace vynechávající narace, kterou nemůžete sledovat jako partner-dobrodruh, ale které jste útrpně, pasivně vydáni napospas až do finále. Nechce se od Vás nic víc než se tím bděle pročekat, autoři Vás vláčí chycené na lasu za koněm, než Vám až na konci, kde Vás chtějí mít, vydají potřebné indicie a po lopatě k nim dořeknou i to poslední. Je to mistrně natočené, přiznávám tomu všechnu sílu, ale ty časté momenty, kdy nerozumíte, protože oni nechtějí, kdy musíte čekat bez dostatečných nápověd, až se Vám smysl sledovaného odhalí, mě cestou bolely do hloubi duše. Byla jsem připravená na spolujízdu, kterou sliboval první díl. Ale bolely mě hlavně proto, že to nejvíc prozrazuje o tvůrcích: jak málo věří v existenci evolučního diváka, který by jim stačil, kterému není potřeba názorně předvést, jak je zotročený a pasivní, a doslovně říct, že by se měl probudit, ale který by s nimi rovnou za běhu cestu za nový obzor utvářel. Tohle není iniciace, v jaké věří a pro něž se pouští do práce Ch. Nolan, tohle je zas jen typická detektivka starého typu, u níž si máte na konci nechat prostě vyložit, jak to celé bylo. *** Nicméně! Pořád zbývá velká naděje, že si tuhle divokou metakomunikaci a živý vztah s divákem tvůrci seriálu nechávají právě tak jako stvořitel Westworldu do chystaného nového příběhu – že druhá série bude v tomhle ohledu v narativní lince stejně nebezpečná jako nově slíbený nový příběh v parku: že diváci či hosté už dál nebudou chráněni před ranami, ale že vyprávění jim tentokrát bude moci vyrážet dech, ubližovat, brát jim jistoty a nutit je se v průběhu hry přizpůsobovat, měnit a rozvíjet, aby s jejich dosavadním světem představ nevzaly za své i holé životy. Že bude zvát dobrodruhy mezi námi na divoký hon po novém smyslu života, k němuž jsme se tu my všichni sešli právě tady a teď. Těším se velice, připravená na všechno, i nechat se po stotisící zklamat, tvůrci i diváky. Nic bezpečnějšího by nemělo smysl. *~ () (méně) (více)