Režie:
Alexej German ml.Scénář:
Alexej German ml.Hudba:
Andrej SurotdinovHrají:
Louis Franck, Viktoria Korotkova, Merab Ninidze, Čulpan Chamatova, Karim Pakačakov, Anastasija Mělnikova, Piotr Gąsowski, Ramil Salachutdinov (více)Obsahy(1)
Sourozenci se po letech v zahraničí vracejí do Ruska, kde je čeká dědictví v podobě nedostavěného mrakodrapu ladných tvarů a nejisté budoucnosti. Magické místo přitahuje protagonisty sedmi novel, kteří stojí před zásadní etickou volbou. Výsostně alegorický snímek s elektrizující obrazivostí. (Letní filmová škola)
Videa (1)
Recenze (6)
Syn Alexeje Germana záslužně navazuje na filmařské metody svého otce, takže scény jsou obvykle chaotické, mnoho slov je řečeno do větru a spousta postav se po mizanscéně jen tak prochází a povídá si, aniž bychom zpočátku věděli, zdali jim máme věnovat pozornost. Nicméně tentokrát je forma daleko scéničtější, postavy se většinou pohybují horizontálně a pozadí působí většinou jako neurčitá divadelní kulisa. Ono pozadí ale ve skutečnosti je to, o čem celý film vypráví i když se tváří, že nám předkládá nějaký koherentní příběh. Skupina lidí odvržená na okraj společnosti či zájmu sledující jak se jim před očima přestavuje země a přichází o svoji duši. Zatímco v Chrustlajov, mašinu! Germana staršího byly leitmotivem anonymní projíždějící černá auta KGB, zde to jsou všudypřítomní kyrgyžští stavební dělníci, kterým nikdo nerozumí. ()
Může to být propracované a chytré jak chce, ale jelikož German ml. vše podává co nejsložitějším způsobem, tak se v tom těžko orientuje a tak celé to zobrazení ruské společnosti dřív, teď a potom, které jde z bláta do louže a je plné lidí, kteří vnitřně neví, kam vlastně patří, dá z toho sice vyčíst, ale nejspíš jen v základu. Všechny hlubší symboly jsou určeny jen těm, kteří v tom žili a chápou to tak mnohem líp. Možná by se v tom dalo líp vyznat, kdyby German ml. do každé scény necpal hromadu nahodile se objevujících a zase mizejících postav, které často řeknou jen jednu nebo dvě věty a pak se v oné scéně už neobjeví. A nehledě na to, že se začne u tří postav, které se pak až do konce neobjeví, aby se v druhé kapitole objevilo asi 15 nových a ve třetí kapitole se šlo do devadesátých let, kde si ty samé postavy musíte jako mladší prostě najít. Mě se líbí, když se u filmu musí myslet, ale tohle je zbytečný a neopodstatněný zmatek. Přesto to nedokážu úplně odsoudit - kamera je nádherná (jen jsem nechápal ty náhle střihy z velkých celků na detaily), má to podmanivou atmosféru, blbé to taky není a pár zajímavých myšlenek tam zazní (třeba o tom, jak se historie neustále opakuje a jak globalizace připravuje státy o svoji identitu), stejně tak se mi v tom zpětně líbí některé symbolistické nápady (intelektuálové, kteří uprostřed ničeho žvaní o ničem a používají složitější slova, kterým ale sami nerozumí), ale jak to celé bylo do sebe strašně zahleděné, tak jsem neustále přemýšlel nad tím, jestli bych to viděl spíš na dvě nebo tři hvězdy. Původně jsem si říkal, že to rozsoudí konec, ale ten je natolik náhlý a jednoduchý, že mě zklamal. Mám ale pro tyhle "přeartované" filmy určitou slabost, stejně jako pro Żuławského styl (který mě sice skutečně nadchl jen jednou, ale z hlavy to člověk nevymaže), přičemž tady to oproti němu není věčně hektické, ale stejně jako u něj je i tady jedno, kdo je zrovna v záběru a co říká. Je v tom něco působivě svérázného a i když se tady spoustu věcí nepovedlo dobře podat, osobně mi přijde, že dát dvě hvězdy (byť lepší) by bylo málo. Zvlášť, když to není tak prázdné, jako jiné, podobně zmatené arty (že?). Mé hodnocení je ale spíš 2,5*, než tři, jen jsem se rozhodk zaokrouhlit nahoru - a to ještě záleží, kolik si z toho časem budu pamatovat. Slabé 3* ()
Obrazově krásné kompozice, zamlžená atmosféra zmaru a vyprázdněnost, které je naneštěstí až moc. Několikrát jsem si vzpomněl na vizuálně podobně působivého Papírového vojáka, kterému chybělo něco v příběhu - a on ho natočil také German mladší, vida. Dobrý kameraman na Tarkovského či Żuławského nestačí. ()
Takhle to dopadne, když honíte artově hodně zajíců. A ještě ke všemu jen vy a pár zasvěcených tušíte, jak ti zajíci vlastně vypadají a kterému z nich se co kdy v životě stalo. Jako chápu ohlédnutí se za historií Ruska 90. let ve srovnání se současností, kde autor vidí depresi na každém kroku, ale proč aspoň nedodržuje nějaká filmařská pravidla? Třeba mizanscénu, jednotné prostředí (když už mají být osud těch lidí tak či onak provázané) a neškodila by občas nějaká pointa u každé z těch povídek. Slušná kamera nijak nenahradí celý ten mišmaš náhodných vět (trochu jako z filmu Vloni v Marienbadu, jenže tam se ty věty aspoň časem skládaly v nějaký smysl), náhodných postav, náhodných pseudoproblémů a různých na sobě nezávislých prostředí, takže pouze vzniká zmatek, kde se vlastně právě nacházíme. K historii Ruska to také vlastně nic neříká, protože jsem jediná scénka s ikonou je na pravoslavné Rusko fakt málo. Celé mi to připomnělo podobný pseudo art Jarmareční boudu, kde však aspoň je autorovo "dogma" řečeno rovnou a bez příkras. Tenhle film mi vlastně nic nedal, natož nějaký materiál k přemýšlení. ()
Náročná, existenciálna, pomaly plynúca freska ruskej spoločnosti s ťaživou atmosférou. Nádherne komponovaná kamera. Silný zážitok. ()
Galerie (40)
Photo © Metrafilms
![Pod elektrickými mračny - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/159/581/159581572_77fc91.jpg)
Reklama