Režie:
Woody AllenKamera:
Gordon WillisHrají:
Woody Allen, Diane Keaton, Michael Murphy, Mariel Hemingway, Meryl Streep, Tisa Farrow, Gary Weis, Karen Allen, David Rasche, Wallace Shawn, Mark Linn-Baker (více)VOD (2)
Obsahy(1)
Tematicky navazuje Woody Allen na film ANNIE HALL, formálně však jde jinou cestou. Snímek MANHATTAN, melancholické vyznání lásky rodnému městu New Yorku, fascinuje černobílou fotografií na širokém plátně a Gershwinovou hudbou, která filmu dodává tklivě veselý, jímavý podtón. Woody Allen sám hraje televizního režiséra Issaca, který se nemůže rozhodnout pro jednu ze svých lásek, protože u žádné ženy nenachází skutečné naplnění. Neutěšeným milostným vztahům odpovídá převažující životní pocit newyorských intelektuálů: lze pozorovat úpadek kultury, osamělost, problémy se vzájemnou komunikací a neurózy jsou průvodní faktory. (Quentin T.)
(více)Recenze (278)
Tak, jako je potřeba předehra, já potřebuji u filmu příběh. A toho se tu jaksi nedostává... ()
Pořád a pořád dokola..zbožňuju Allena! :D Jeho humor mi zkrátka přijde neotřelý, jedinečný, příjemně intelektuální, přesto zároveň animální..to je prostě Allen. ()
Jedinečný atmosferický formální new yorkský kousek, kde se Woody Allen nechal vést sílou vlastního scénáře a v poeticky stylizovaném černobílém filmu s psychologicky vztahovou zápletkou 4 až 6 lidí zahrál v roli Isaaca svou nejprocítěnější postavu, s postupně se odkrývající sebestřednou povahovou slabinou. Širokoúhlý rozměr filmu funguje k zachycení panoramatických dominant milovaného Woodyho města a Manhattanu, kde zní neuhasínající hudba George Gerschwina a jeden den střídá další noc, podobně jako jsou střídány večírky a jiná místa setkávání ústředních postav, zde působících. Zpracování prvků světla a tmy zajímavě rýsuje detaily tváře měnící se vývojem událostí, výtečně vystavěná dramaturgie s proměnlivou montáží sekvencí s nápaditými motivy posunuje film a propracované dialogy ani na okamžik nenabídnou zvukově slabé místo neklidného filmu neklidného tvůrce. ()
Môj odmietavý postoj k filmovej tvorbe Woodyho Allena prezentujem prakticky pri každom jeho filme, ktorý mám príležitosť vidieť. Ani jeho údajne najlepšie diela na mňa nezapôsobili očakávaným spôsobom. A div sa svete, paradoxne Manhattan bude zaujímať v mojich impresiách popredné miesto. Nie že by som si ho nejako zvlášť obľúbil, veď pri niektorých pasážach som priam fyzicky trpel, ale v tomto filme som Woodyho nadhľad vnímal najciteľnejšie a preto mi pripadalo ako humorných oveľa viac scén, ako v iných jeho filmoch. Myslím, že týmto filmom nepriniesol do svojej tvorby nič zásadne nové, ale to dovtedajšie dokázal celkom dobre zúročiť. ()
Annie Hallová je sice lepší, ale to není důvod, abych i Manhattanu nedal plný počet bodů. Film je sice o něco vážnější, ale vtipných dialogů je tu stejně spousta. K tomu působivý černobílý obraz a úžasná Gershwinova hudba. ()
Trošku viac vtipu mohlo byť a menej tých premúdrelých rečí ... ale stále je to skvelý Woody a mňa tie jeho reči bavia. New York a hudba tiež. A Issac? ... ešte aj vyberať si mohol, neuveriteľné. ()
Bezbřehé tlachání o nudných tématech, nulové emoce, dějství na úrovni jedné epizody jihoamerické telenovely a humor suchý jak troud. Tolik k "legendárnímu" počinu a může se pod něj podepsat třeba 10 Allenů. Chápu, že se autor rozhodl vydat jinou cestou, než po jaké kráčel v případě Annie Hall, ovšem v rámci toho, co očekávám od takového žánru, je pro mne Manhattan naprosto selhávající ve všech aspektech, které má romantické drama obsahovat a nemůže to zachránit ani atraktivní Mariel Hemingway ani skvostný New York. Woodyho tvorba se tak bohužel odkládá na neurčito... ()
Woody jako neurotický moula, nicméně HEREC, mi vždycky sedí víc, než když se ve filmu neobjevil (nemyslím v současných, to dá rozum). Procházím pomalu a volně retrospektivně jeho dílo a po utrpeních Září a Interiéry je tohle milou zastávkou. Meryl Streep je tu děsně pěkná, škoda, že si nezahrála víc. Hudba i kamera jsou skvělé. Ten, kdo dělal titulky (asi Anna Karenina), odvedl skvostnou práci, film je plný woodismů a slov náročných na citlivý překlad. ()
Neurotický Woody Allen vzdává hold svému milovanému městu svým typickým způsobem v komedii plující v tempu jeho úžasných, intelektuálně založených dialogů, které jsou geniální. K ruce má navíc řadu vynikajících herců, kteří mu v tom pomáhají. ()
Manhattan je nepochybně filmem přelomovým a Woody si byl jeho exkluzivnosti vědom. Spolehlivě fungující schéma, které si "vyzkoušel" v Annie Hall, v Manhattanu propojuje s výraznou artovostí a kultivovaností. Důraz na kompozici scén, na hudební složku (jeden z mála Allenových filmů, v němž nezní především jazz), černobílost a širokoůhlý formát, to všechno z něj činí mimořádnou událost. V mladších filmech, zpracovávajících podobné téma (Hanna a její sestry, například), je Allen jaksi civilnější a méně "vypjatý", lze-li použít to slovo pro útvar v podstatě bezchybný. Je skoro povinností, sledovat Manhattan na velikém plátně, ničím nerušen, pohodlně usazen a "správně naladěn". Z napsaného ovšem plyne, že se lze s vyzněním tohoto filmu velmi snadno minout, což je však rozhodně škoda... Samozřejmě, i bez možnosti kvalitní reprodukce zůstává brilantně napsaný scénář, spousta nesmírně vtipných a neotřelých "hlášek", bezchybná psychologie postav, mnoho neuvěřitelných ironických šlehů, skvělé herectví všech zúčastněných... pak se ovšem může snadno stát, že Manhattan zůstane jen "jedním z mnoha", nikoli filmovým svátkem, podobným degustaci archivních vín nebo návštěvě koncertů v pražském Rudolfinu... Celkový dojem: 90% Zajímavé komentáře: kinej, Matty, Cival, Nathalie ()
Manhattan ve mně neprobudil výbuchy smíchu, spíše mě zaujal svým vysoce intelektuálním a propracovaným scénářem, ve kterém jsem paradoxně mnohým dialogům vůbec nerozuměl. Zápletka není nijak složitá, ani neokoukaná, jde prostě o takový příběh ze života. Herecké obsazení bylo opravdu perfektní, zejména Diane Keaton a Mariel Hemingway. Líbila se mi hudební stránka, která mi strašně přípomínala prostředí salónů a zábavních podniků první poloviny 20. století. Typicky konverzační Woody Allen, který sice neohromí, ani nepotrhá bránici smíchem, nicméně zaujme a vynutí na tváři potěšující úsměv. ()
"Co na to říká tvůj analytik?" "Danny leží v kómatu. Špatně snáší LSD..." ()
Môj momentálny dojem po opätovnom pozretí je asi taký, že ide o najlepší film Woodyho Allena. Viem, viem, keby som použil ešte trochu silnejšie slová, už by sa s nimi dala rúcať panoráma Manhattanu. Ale nemôžem si pomôcť. Lámem si spolu s Woodym hlavu, či prebrať kamarátovi milenku, alebo si vziať za vzor Nabokova a randiť s dospievajúcou školáčkou, ktorá má tak veľké oči a dospelé reči. Okrem rozmanitejších vzťahových rovín, je tu aj viac humoru a viac intelektuálnych výpadov než v Annie Hall. A to mesto! Stratím sa v ňom a nájdem zase o hodinu a pol kedykoľvek znova. ()
60% ()
Bůh žehnej vysokému rozlišení. 8/10 ()
Allen nám nějak dospěl. A zvážněl. Už to není tak prvoplánovaná sranda, spíše lehce psychologické drama. Nechci vůbec říct, že to je špatně, ani že by tohle byl špatný film. On vlastně není, Allen tu v podstatě nedělá nic jiného, než dělal předtím i potom a herecky i slovně je ten film hrozně fajn. Jen se mu povedlo něco pro mě neuvěřitelného, dlouho jsem přemýšlel, co mi vlastně na tom filmu vadí a došel jsem k tomu, že mi všechny hlavní postavy byly nesympatické. ()
Výborná kamera (která se ostatně dostala do mnohých filmařských encyklopedií), samozřejmě skvělá hudba (ale ve kterém Allenovi je špatná hudba), no a nakonec Allen sám. Mezi jinými filmy klenot, ale znám rozhodně lepší filmy od W.A., u mě navždy vede Hana a její sestry. 70% ()
For ME 87% ()
Hned po okouzlující Annie Hallové jsem si dal další vychvalovaný Woodyho kousek,černobílou poctu jeho oblíbenému městu New York.Na rovinu říkám,že mě nedostal jako Annie,ale to jsem ani nečekal.Je to velmi dobrý film,ve kterém jsou klasické allenovské věci,tedy neurotik zahraný samotným autorem,okouzlující Diane Keaton,skvělé dialogy a ještě navíc krásná černobílá kamera,skvělá hudba,výborná Meryl Streep a další herci.Manhattan sice nebude můj nejoblíbenější film mého nejoblíbenějšího režiséra,ale rozhodně se mi líbil. 80 % ()
Většina filmu je moc dobrá... ale mám i oblíbenější Allenovky. Jenže úvod mi promlouvá do duše tak mocně, jako by jí rovnou píchnul injekci kinofilských steroidů... a zbytek už se tak nějak sveze. A že v něm je co rozebírat a komentovat (obzvlášť v jedenadvacátém století)... ale Gershwina, sametujícího přes Willisovy obrázky, imponující mému fetiši na vertikální, kosmopolitní města, to těžko překoná. ()
Reklama