Režie:
Kleber Mendonça FilhoScénář:
Kleber Mendonça FilhoKamera:
Pedro SoteroHrají:
Sônia Braga, Irandhir Santos, Humberto Carrão, Maeve Jinkings, Julia Bernat, Carla Ribas, Zoraide Coleto, Arly Arnaud, Thaia Perez, Amanda Gabriel (více)Obsahy(1)
V někdejší buržoazní čtvrti města Recife stojí na vyhlášené třídě lemované pobřežím dům zvaný Aquarius, postavený ve 40. letech. Jeho obyvatelé se postupně odstěhovali a dnes v něm žije už jen bývalá hudební kritička Clara, tvrdohlavě odmítající opustit byt, v němž vyrostla a žila se svou rodinou. Investor, chystající se dům zbourat, jí marně nabízí odstupné, marně jí všemožně ztrpčuje život. Ve svých šedesáti letech pořád krásná Clara, kterou ztělesnila někdejší velká hvězda latinskoamerické kinematografie Sonia Braga, žije dál, jak byla jako atraktivní a bohatá žena zvyklá. Dovede se radovat z vědomí, že kdysi překonala rakovinu, a vzpomínky na mládí ji nepřipravily ani o chuť na sex. Dál se stýká s rodinou a s přáteli a netrápí se ani pocity, že vykořisťuje stejně starou hospodyni a její příbuzné. V podání tvůrce se naopak zdá, že vztahy mezi třídami zdaleka nejsou v Brazílii tak vyostřené, jako je tomu jinde ve světě. (MFF Karlovy Vary)
(více)Recenze (21)
Koniec filmu veľmi nepríjemný. Až do morku kostí! Ba priam desivý!! ()
51. KVIFF - zdá se mi, že ten film nedostatečně předestírá vztah Clary k onomu bytu, čehož výsledkem je to, že většinu stopáže mi titulní hrdinka, místo toho, abych chápal její motivace a soucítil s ní v její snaze o zachování místa, kde žila celý život (což by byl při dostatečném vybudování relevantní motiv), připadala spíše jako zaseklá neomarxistická zelená, která si prostě postavila hlavu proti fuj fuj zlému developerovi pod heslem "tady se nic stavět nebude, prostě proto, že zrovna já do toho můžu hodit vidle". Lepší znalost brazilských reálií by silnějšímu požitku možná pomohla. ()
Brazilský filmový festival jsem dvakrát nechtíc míjel, letos na něj konečně došlo a hned na začátku jsem byl příjemně překvapen.Slavnostní zahájení bylo skvěle neformální, dobře se hodící do kina, od slečny Soni by se mohli učit i někteří trápaci z ČT a spol se stotisícovou gáži za pořad, ale to jen tak na okraj. Film mě trošičku zrazoval svou délkou, ale v tomhle případě, že snímek ví proč je dlouhý a je to ku prospěchu diváka, protože svou atmosférou a emocinální intregraci s hlavní hrdinkou tě naprosto dostane. Asi je ve měl nějaký latinoameričan nebo nevím, ale pokud se kě mě dostanou nějaký filmy z Latinské Ameriky a příběh je věnován prostému lidu většinou mě silně zasáhnou a nejinak to bylo tady. Prožil jsem si s Donou Clarou její boj proti ivestorovi, který si brousí zuby na její byteček u pláže, aby místo zasral dalším betovým nesmyslem, vnímal jsem jak s postupujícím časem obyčejný člověk ztrácí prostor a pestrou jedinečnost v příbyvajících mrakodrapech. Velmi kvalitně zpracované záběry do filmového celku, vnímáš je, ale nenarušujou celkpovou atmosféru filmu Užíval jsem si s Clarou obyčejných radostí života jako třeba koupání na pláži, pouštění strarých vinylů a začal jsem jí mít hrozně rád a říkal si, svět který ovladají slizouni jako tady byl vnouček investora s americkým falešným úsmevěm (moc krásně mu to Dona Carla řekla, moc ) je svět ve kterým není místo pro lidskou duši. Sonia Braga má více jak dvouhodinové solo a předvádí neuvěřitelný herecký výkon, to opravdu kloubouček . ()
Nevšední úvaha o vzpomínkách, prostoru, času, vzpouře proti estabilišmentu a nepolevující smyslnosti. Oproti debutu není Aquarius tak konzistentní v každém ohledu, nicméně jeho atmosféra, stavba záběrů a hlavní postava v podání charismatické Soniy Braga jsou uhrančivé. Tichá poezie domu odsouzeného k zániku a ženy odsouzené k samotě, zároveň skrytý politický statement (a když se člověk podívá na imdb, pochopí, že Filho podráždil vládnoucí brazilskou garnituru nejen svým filmem, ale i protestním gestem na canneském červeném koberci). [Cannes 2016] ()
Tak po dvou filmech je pro mě Kleber Filho formálním perfekcionistou, který dokáže skvěle vytvářet působivou, znepokojující a lehce tajemnou atmosféru neklidu, ale zatím točí témata spojená spojená s brazilskou společností a v tomhle případě se vše kolem jedné mimořádně charizmatické Clary, impozantně zahrané Soniou Braga. Velmi elegantní záležitost a nepochybuji že režiséra čekají ještě větší (a diváčtější) projekty. ()
Línia bojovníčky proti firme, plánujúcej postaviť developerský projekt a používajúcej pritom nečisté ťahy, je skvelá. Rovnako tak zobrazenie rastúcej túžby starnúcej ženy sexuálne sa realizovať. Navzdory veku a amputovanému prsníku. Uskutočnenie túžby paradoxne urýchli divoká a hlučná sex párty, zorganizovaná developerom, za účelom narušenia jej kľudu a následného vypudenia z bytu. No ako správne poznamenáva užívateľ J*A*S*M, film zlyháva v presvedčivosti ukázania sily vzťahu hlavnej hrdinky k priestoru, ktorý obýva a nechce sa ho za nijaké peniaze vzdať. Čiže v základe príbehu. Napriek vynikajúcemu hereckému výkonu hlavnej predstaviteľky - Clary. Navyše je preto úvodná retrospektívna scéna z 80. rokov. Možno má táto spomienka silný subjektívny vplyv na hrdinku, no na diváka minimálne. Aj film sa k nej vracia len veľmi sporadicky (krátke ukázanie dávnej fotky sivovlasej fajčiacej tety a poznámka, že dnes už takých žien nie je veľa, pár letmých spomienok na manžela). Atmosféra večného vyrušovania novými a novými protivenstvami, nepokoj vnesený do bytu i snov Clary naznačujú, že rozumné by bolo si čo najskôr zbaliť svoje elpéčka. A odísť ich počúvať tam, kde nerušia odporné, pasívne agresívne typy, akým je vnuk developera Diego. Ochotný k čomukoľvek, len aby realizoval plán veľkého zárobku. Na úkor krajinného rázu i mienku miestnych obyvateľov (ktorých najčastejšie k zmene názoru preplatí). ()
51. MFFKV: O jeden z nejvíce strhujících hereckých výkonů festivalu se postarala šestašedesátiletá brazilská herečka Sônia Braga, která se charismatickým, smyslným a vitálním způsobem převtělila do ženy, odmítající opustit byt, v němž vyrostla a žila se svou rodinou. Kleber Mendonça Filho pojímá svůj velkorysý snímek jako úvahu o času/místě a k nim se vázajícím vzpomínkám, které nechceme opustit stejně jako věci, které pro nás mají zásadní hodnotu. Příběh o vzpouře starého proti novému (zde reprezentovaného bezohlednou developerskou firmou, která chce bytový komplex zbourat) sám o sobě nenabízí nic nového, závěr však utvrzuje v tom, že Filho pečlivě rozvržené drama pojímá jako metaforu boje s nevyléčitelnou nemocí, skrytou za viditelný politický podtext. Film, který po čas sledování nejlépe vynikne v detailech a perfektně vykreslené „exotické“ atmosféře, na konci však překvapivě vyplyne ve vypointovaný celek. ()
Podle ohlasů, i přes poměrně vysoké hodnocení na csfd, jsem domníval, že tenhle film pro mě rozhodně nebude. Měl jsem ale určité pochybnosti; a někdy je lépe dát na pochybnosti než na domněnky. Totiž: slova jako bužoazní, luxusní, bezpracný, nevázaný atd. ve mně vyvolávala vždycky hrůzu. A také: část života jsem se snažil dostat mezi střední třídu, a když jsem její parametry splnil, zjistil jsem, že zde (podobně jako už dávno v Anglii) žádná střední třída neexistuje. A protože je mi vyšší třída (viz výše) zhola nechutná a nepřijatelná, ponechal jsem si z oněch parametrů pouze majetek a intelekt (že by se třeba mohly k něčemu hodit) a pokojně sestoupil tam, odkud jsem vyšel, mezi PPP (proletáře, peony a pobudy).... Prostředí, do kterého Mendonça Filho svůj příběh o stárnoucí, ale stále sebejisté Kláře situuje, však působí spíš přirozeně, žádné excesy se tu nedějí, i když je patrné, že za peníze je všechno (proto jsem si je také ponechal). Konverzace pynou volně a nenuceně. Děje a činnosti nejsou od věci... Myslím, že bych se tu neztratil. A také možná právě toto je brazilská střední třída. Pozn. 1: Film se přesto nezříká sociální kritiky; parafráze: "my je celý život vykořisťujeme (toto sloveso není třeba chápat v přísně marxistickém kontextu), a oni nám občas něco ukradnou." Pozn. 2: Klára usiluje usiluje o to, co známe pod pojmem "stabilitas loci", o setrvání na jednom místě v prostoru, které je průmětem všech vzpomínek a životních zkušeností, z kterého vedou všechny cesty, a do něhož se opět vracejí. ()
Pro mě hlavně velká nostalgie po Brazílii. Bez toho by to bylo možná hodnocení trochu slabší. ()
A tak mi to připomnělo"v podkroví, kde bydlis, k nebesům jsi blíž...." . ()
Skvelý film po každej stránke. Nie je výnimočný, ani nejde o masterpiece, ale je to poctivý kus filmariny ktorý má čo povedať a hovorí to hodnotným spôsobom. Super. Kľudne by som si to pozrel znova. ()
Z môjho blogu k MFF 2016: Film, ktorý si musel každý filmový fanúšik užiť. Ak však pochádzal z Brazílie. Sonia Braga je legendou a najslávnejšou brazílskou herečkou vôbec (je to porovnateľné so slávou Karla Gotta v našich končinách). Režisér stavil na to, že pôjde o herecký koncert tejto herečky. Film na to trpí najmä v očiach nezaujatého diváka zo strednej Európy. Tých 140 min. je naozaj veľa, obsah jednoducho nezodpovedá rozsahu. Príbeh je to samozrejme dôstojný, keď životom ťažko skúšaná vdova (ktorá prekonala rakovinu prsníka) starne s noblesou a zvádza ťažký životný boj s miestnym developerom a korupciou. Ako som sa mal možnosť dozvedieť aj z anglického interview na YouTube s režisérom a hlavnou predstaviteľkou, film rieši aj problematiku sexuality starnúcich žien. Sonia Braga (ktorá ma 66 rokov) sa tešila, že mohla prelomiť tabu. ()
Další nicneříkající pětiminutová scéna s minimálním vztahem k ději. Film nebyl nezajímavý, jen strašně rozvleklý. Nejdřív se mi klížily oči, pak mi do nich začaly svítit desítky telefonních displayů, tak už jsem nezabral. Všechen obdiv herečce. ()
Konec starých časů. ()
Vyrovnané a vpravdě krásné stárnutí můžeme Claře jen závidět. Žije svým navyklým způsobem ve svém oblíbeném bytě a nehodlá na tom nic měnit, ani přes tlak doby a dravého investora, který už skoupil všechny ostatní byty v jejím domě a zamýšlí na jeho místě vystavět moderní komplex. Moc se mi líbil výkon Sonii Bragy v hlavní roli Claudie, zejména ve své noblese a klidném, ale rozhodném vzdoru. Vzdoru, který v širším plánu ukazuje střet s novou brazilskou generací, která místo lidské slušnosti a respektu postavila na první místo honbu za ziskem a postavením. Těsné čtyři hvězdičky. ()
Příběh o šedesátileté Claře, žijí v Brazílii a odmítající opustit svůj byt navzdory nátlakům investorů, kteří chtějí dům zbourat, byl fajn! Stopáž trvající 140 minut byla už o něco méně příjemná, přesto díky sympatické představitelce hlavní role, přijatelná. Nasála jsem ze snímku atmosféru přístavního města Recife a zjistila, jak jsou termiti ošklivý hmyz. ()
Zajímavý příběh, skvělá herečka. Body dolů za diletantský voayerský styl kamery, střih, hudbu a délku díla. ()
Vztýčený prostredník všetkým tým Kaliňákom. Vidieť, že v Brazílii je to podobné ako u nás. V spore investor/bežný človek ťahá za kratší koniec bežný človek. Ako inak. Ale našťastie nie každý sa vzdá. Aquarius stavia na scenári a dokonalom hereckom výkone Sonie Braga. Inak táto už postaršia dáma, ktorá zbiera jednu cenu za druhou za svoj výkon na festivaloch po celom svete, nie je žiadna neznáma - za svoju dlhú kariéru stihla získať nominácie na BAFTA, Emmy a tri Zlaté Glóbusy. Tunak potvrdila svoje kvality. Celý film bravúrne potiahla. Oscilujem medzi 4* a 5*, definitívne rozhodne až druhé pozretie. Film je to skvelý a premietol by som ho v našom parlamente - všetkým poslancom povinne. 9/10 (IFF Bratislava 2016) ()
Sonia Braga predviedla nádherný herecký koncert. Bola v ňom jemnosť, vášeň, rebélia, gracióznosť a reflexia vnútorneho života ženy, ktorá toho zažila už veľa a stále, aj v staršom veku, má chuť prežívať veci naplno. Jej postava Clara prežila rakovinu a vedomie toho, ako aj fakt, že tento boj má zapísaný v každej bunke svojho tela, jej dáva silu bojovať ďalej – tentoraz za uchovanie domu, ktorého strata by pravdepodobne znamenala aj čiastočnú stratu vlastnej identity. ()
Zajímavý film, který se zvolna odvíjí a postupem času představuje další a další zákoutí duše a epizody životního příběhu hlavní hrdinky. A hlavně její boj o starý dům, na kterém má vyrůst nový developerský projekt. Konec je docela drsný, ale přesně v jejím stylu, takže nepřekvapí. Výborná záležitost, na kterou má smysl se podívat. ()
Reklama