Režie:
Lisa AzuelosScénář:
Lisa AzuelosKamera:
Antoine SanierHrají:
Sveva Alviti, Vincent Perez, Riccardo Scamarcio, Niels Schneider, Nicolas Duvauchelle, Jean-Paul Rouve, Michaël Cohen, Roby Schinasi, Patrick Timsit (více)Obsahy(1)
Iolanda Gigliotti sa pod umeleckým menom Dalida stala v šesťdesiatych rokoch jednou z najväčších európskych speváckych hviezd. Nemala však šťastie na vzťahy a jej život bol komplikovaný a poznačený viacerými tragickými udalosťami. Dalida sa po každej rane osudu dokázala opäť vrátiť na výslnie, stálo ju tak však čoraz viac síl. Hoci mala milióny obdivovateľov, trpela osamelosťou a napokon svoj život tragicky ukončila vlastnou rukou. Toto je jej príbeh. (RTVS)
(více)Recenze (29)
"Víte, co je nejtěžší, když jste mezi životem a smrtí? Zvolit si život. A přesto jste zvolila život. Ne, to smrt mě nechtěla." "Jen jedna věc je větší než my a to je láska." " Musím se pokusit najít sama sebe nebo se sama sobě ztratím." "V životě se má žít ne snít." ()
Vynikající italofrancouzská zpěvačka se představuje především prostřednictvím svých skvělých písní jako moderní nedostatkem životnosti strádající osobnost, jejíž osud byl sociálně kontaminován hned z několika stran. Její herecká představitelka a tím i režie filmu jsou mimořádné. ()
70% ()
Na rozdiel od väčšiny užívateľov si na Dalidu veľmi dobre spomínam. Nie preto, že mám lepšiu pamäť, ale jednoducho preto, že som v šesťdesiatych rokoch intenzívne žil populárnou hudbou a Dalida v frankofónnej oblasti dlhšiu dobu žiarila. Filmový príbeh jej života som príliš nevnímal, ale potešilo ma množstvo piesní, medzi nimi i takých, o ktorých som nevedel, že ich spievala. ()
O Dalidě jsem měla jen matné tušení, že byla zpěvačka. Životopisný film o ní ukazuje obvyklý život star poznamenaný vzlety a pády, traumaty z dětství, rozkolísané psychiky a marné hledání správné životní cesty. Protože nic takového neexistuje, a protože tou cestou je sama naše povaha. Oceňuji, že na rozdíl od běžných životopisných dramat, tady autoři volili v některých pasážích svěží zkratku a nepopisovali všechny Dalidiny peripetie úmorně doslova. Pokud by chtěl divák znát dopodrobna zpěvaččin životopis, měl by si pustit dokument nebo přečíst knihu. Cílem filmu byl podle mě spíš portrét Dalidy než faktografické drama. _____ Co mě však zarazilo, jak se výhradně snímek soustředí na její citový/milostný život a téměř pomíjí ten tvůrčí. Skoro to vypadá, jakoby Dalida jen občas zazpívala nějakou písničku a pak si šla zabrečet nebo opět prožít předem k nezdaru odsouzenou milostnou eskapádu. Umělkyně, která měla tak dlouhou kariéru a vystřídala několik hudebních žánrů, nemohla být jen krásný slavíček v kleci, musela se na své kariéře umělecky podílet i jinak, než si jen stoupnout před zapnutý mikrofon. Vůbec se mi zdá, že životopisné filmy o slavných mužích se soustředí hlavně na jejich dílo, zatímco životopisné snímky o ženách téměř výhradně na jejich city. Dost zkreslující a urážející obrázek, což? SHRNUTÍ: Žádný chlap tě šťastnou neudělá a žádná láska není perfektní – štěstí je většinou vnitřní záležitost, nikoliv vnější. ()
Miluju Dalidiny písničky a zajímalo mě, jaká vlastně byla. V tomhle filmu se to asi úplně nedozvíme, ale i tak se mi to líbilo. Ústřední herečka je fantastická a celé je to perfektně doplněno Dalidinými známými písničkami. Jo, tohle mi hodně sedlo a určitě jsem Dalidu neviděla naposledy. PS: Ještě není konec roku, ale zatím je tohle můj film roku 2017. ()
Ta, která ladila v duchu Aidy, v duchu Shakespeara, v duetu s mramorovým dechem. Julie bez Romea. Dala sluchu lidu, srdci blízké, daleké touhy slečny Sfingy. Pozemské vzlyky, vzletně procítěné, labutí písní své osobnosti, a ADIEU. ()
----- "Přesto jste nakonec zvolila život." ----- "Ne, to jen smrt mě nechtěla." ----- Její příběh je podmanivý až magický - jakoby byl poskládaný z písní, které dokonale souzní s jejím životem. Se životem zpěvačky, která prožila oslnivou kariéru, ale marně hledala štěstí ... snad souhrou okolností, které jí nebyly zcela nakloněny, a kterým sama opakovaně nahrávala na smeč - díky srdci, kterému neuměla poručit ... díky citům, kterým se poddávala ... díky chybám, kterých se v důsledku toho dopustila ... 4,5* ()
Dalida si dokázala život užívat plnými doušky, přesto nikdy nebyla úplně šťastná. Toužila po velké lásce, ta jí však zůstala zapovězena. Ani se nedivím, že se stala úspěšnou a slavnou, když měla takový sofistikovaný projev, úchvatný hlasový fond a navíc se v textech písní odrážel celý její pohnutý život. Tento zdařilý snímek mapuje vše, co jsem zmínila, velice poutavým způsobem a je naplněný po okraj krásnou hudbou, jež sama o sobě dojímá, natož pak zpěvaččin tragický osud. Za zmínku určitě stojí také představitelka hlavní role italská herečka Sveva Alviti, která asi nemohla být vybrána lépe, jak úžasně se jí povedlo Dalidu vystihnout. (85%) ()
Filmu se nepodařilo odhalit skutečné Dalidino nitro ... Odpusťte mi, život je pro mě nesnesitelný... ()
"Viete čo je najťažšie, keď ste medzi životom a smrťou ? Zvoliť si život. Smrť je sladká. - A predsa ste napokon zvolila život. - Nie. To len smrť ma nechcela." ___ Keď som si sadal k tomuto filmu, počul som meno DALIDA prvýkrát v živote, prisahám! Už len to ma prekvapilo, vzhľadom k tomu, o akú veľkú star s dlhou kariérou sa jednalo. Ale tak pochopiteľne - jej hudba nie je žiadna moja šálka, a to prekvapivo ani vrátane disco fázy. Po filme už viem o koho sa jedná - a že čo si o nej na základe toho filmu myslím ? Že mala pekne divný vkus na chlapov, Či že si ju pekne divní chlapi vyberali ? Každopádne, že si s nimi vôbec nezadala. Akosi to vyznelo, že vždy chcela to, čo práve nemala. V kuse fňukala, že nemá chlapa... - lenže zrovna málo ich tam nebolo. Že túži po láske... - ale sama sa zrovna moc nesnažila vzťahy urovnávať. Že chce dieťa... - ale keď ho mala, nechala si ho vziať. Ako keby potrebovala, aby okolo nej to nešťastie krúžilo, nech sa z neho môže vyspievať. Vzala si toho, ktorého už nemilovala, zabuchla sa do slabocha, ktorý sa zastrelil, "lebo mu publikum nerozumie", opustila mladíka, s ktorým čakala dieťa, lebo bol mladý... a kam sa podel ten potomok poľských kráľov, ktorý pôsobil ďaleko najnormálnejšie ? Film, inak pekne realizovaný, veľmi dobre zvláda zakrývanie tej zacyklenosti v schéme "chlap - pesnička - spomienka - smrť". Tak prečo vlastne dávam 4 ? Lebo keď je pre vás život k nezneseniu, tak odpustím. ()
O francúzskej speváčke Dalide som doteraz nikdy nepočul a ani vo filme mi žiadny hit okrem jedného nič nepripomenul. Film to bol natočený celkom záživne, pesničiek nebolo priveľa, ale v pamäti mi nezostane asi ani chvíľu. –––– Viete, čo je najťažšie, keď ste medzi životom a smrťou? Vybrať si život. Smrť je nežná. ()
Několik písní Dalidy nazpívala i H.Vondráčková.Troufnu si tvrdit že lépe.Ale to nic nemění na tom,že Dalida byla vynikající zpěvačka.Prožila si peklo a člověk se ani nediví ,že neměla sílu jít ,po tom všem, dál.Viděla tolikrát smrt blízkých že se už ani sama nebála.Semlelo ji to. ()
Po Edith Piaf, Sergi Gainsbourgovi a Claudu Françoisovi se konečně dostalo i na Iolandu Gigliotti, (u nás málo) známou Dalidu. Dlouho jsem se těšil na film, který by důstojně připomněl osobnost zpěvačky, která se v šedesátých letech stala na nějakou dobou nejoblíbenější zpěvačkou Francie a některé její písně třeba v jejím rodném Egyptě a jiných arabských zemích doslova zlidověly (na jméno si ne každý vzpomene, ale každý se chytne na melodii "Helwa ya baladi"). Přestože jsem věděl, že natáčení se neobejde bez "cenzury" jejího bratra, který se dodnes stará o Dalidinu pozůstalost, očekával jsem silný, invenčně pojatý film, který by zpěvačku ukázal trochu jinak, než jak je zapsaná v kolektivní paměti dnešních Francouzů - ta je přirozeně selektivní a většinou si pamatuje jen její průkopnické discohity a tragický a osamělý konec, k čemuž se někdy přidá image "gay ikony". V tomhle ohledu film mýtus nijak nezbořil. Výběr písní, uznávám, byl velmi dobrý, hudební složka perfektně doprovází vybrané momenty kariéry a života, stejně výborná je i kamera, výprava (v tomhle směru byla autenticita skoro dokonalá) a herecké výkony. Nápad začít vyprávění hned dramatickým rokem 1967 a rekonstruovat chronologii v podobě flashbacků a vzpomínek blízkých není a priori špatný. Bohužel pro člověka, který o zpěvačce nikdy neslyšel, je film až příliš rychlý, napěchovaný a zkratkovitý. Taky chápu, že je film dělaný pro široké publikum, takže se režisérka/scénáristka zaměřila hlavně na melodrama, ale výsledkem je, že jedenapůlhodinový koncentrát milostných tragédií a hudebních videoklipů o její osobnosti neřekl nic víc, než může člověk vidět v půhodinovém dokumentu v televizním stármagazínu. O jejích hereckých počátcích nezaznělo nic, léta psychoanalýzy byla zmíněna jen letmo, jakékoli politické názory byly opomenuty úplně. Sveva Alviti byla v pěveckých scénách přesvědčivá (a díky nim byly ve filmu i momenty nějaké hloubky), mimo tyto scény ale naprosto postrádala temperament skutečné Dalidy a její špatná francouzština trhala uši (Dalida měla ve skutečnosti charakteristický italský přízvuk, ale její francouzština byla plynulá a korektní, na rozdíl od filmu). Daleko víc tak zaujal výkon Riccarda Scarmacia v roli jejího bratra a manažera. Krátce řečeno: vycizelovaná, třpytivá show plná dramatických zvratů, kde září vyretušovaná Dalida, ale ztrácí se Iolanda Gigliotti. ()
zaujimavy zivotopisny film celkom v pohode ()
V titulcích filmu uvedeno: rok výroby 2017. ()
Velice pěkně udělaný životopis, který rozhodně nenudil, nijak se nezdržoval s dlouhými psychologickými pasážemi, byl natočen ve svižném tempu a ty dvě hodiny se člověk neodtrhl od televizní obrazovky. Především vše bylo doprovázeno Dalidinými písněmi, zpravidla uvedenými celé. Postál jsem kdysi dávno u Dalidina hrobu na Montmartru, její písně jsem miloval, tím víc mě její nešťastný osud zajímal. ()
Skvělé francouzské životopisné drama o někom, koho jsem doteď neznala. Výborná hlavní představitelka! ()
Zkraje mě nadchla elegancí, později mě příběh nějak přestal bavit, takový hvězdně tuctový. Možná je to i tím, že šanson nevyhledávám. ()
Život Dalidy si přímo říkal o filmové zpracování a toto se vcelku i povedlo, nejen tím, že hlavní představitelka se jí podobala téměř dokonale (stejně jako podle fotografií v závěrečných titulcích se to povedlo i u dalších osobností). Jediné, co mi vadilo, bylo neustálé přeskakování z jedné časové roviny do druhé, až jsem měl občas problém se v tom zorientovat. Tohle je bohužel jakýsi podivný filmový módní trend u životopisných snímků v posledních letech, který snad zase, doufám, brzy pomine... ()
Reklama