Režie:
Jan P. MatuszyńskiScénář:
Robert BolestoKamera:
Kacper FertaczHudba:
Atanas ValkovHrají:
Andrzej Seweryn, Dawid Ogrodnik, Aleksandra Konieczna, Andrzej Chyra, Zofia Perczyńska, Danuta Nagórna, Alicja Karluk, Magdalena Boczarska (více)Obsahy(2)
Malíř Zdzisław Beksiński tráví své dny mezi čtyřmi zdmi varšavského bytu, obklopen pouze svou rodinou. Navzdory socialistické šedi okolního prostředí je jeho vnitřní svět plný surreálních vizí, barev, vášně a perverzních fantazií. Píše se rok 1977 a život rodiny se točí kolem syna, neurotického Tomka, který se právě odstěhoval do protějšího domu. Neustálý boj s vnitřními démony mu znemožňuje normálně žít, noří se však do světa hudby a filmů a navzdory svému handicapu se stává průkopníkem západní popkultury v Polsku. Strhující filmová kronika je natočena podle neuvěřitelného skutečného příběhu prokleté rodiny polského malíře. (Aerofilms)
(více)Recenze (139)
Film se mi těžko hodnotí, protože jde o skutečné události. Celkem obyčejná rodina. Navenek citově chladný otec, o to víc citlivá matka a psychicky labilní syn. První hodinu jsem protrpěla, nic mě nezaujalo. Ani deprese nebyly depresivní, spíše otravné. Druhá hodina dtto, až na ten konec. Pocity svobody-nesvobody jsem z filmu nezaznamenala, atmosféra a široké obzory mě míjely. Hodnotím průměrem, vzhledem k tomu, že se příběh opravdu stal. Jinak bych dala (mnohem) méně. ()
Naprostá paráda... Film o životě umělce většinou svádí k jakési filmařské interpretaci jeho díla. A když jde o malíře Beksinskeho formátu, přímo se nabízí trochu se u toho vyblbnout, voajérsky si poonanovat nad sekvencemi tvořícího poláka pronásledovaného sny a vizemi plnými temnoty, hrůzy a strachu. To je ale cesta zrádná, tím spíš, že sám Beksinski vzpupně odmítal jakékoliv výklady své práce. Matuszynsi překvapivě zvolil cestu naprosto odlišnou a díky tomu se mu povedlo říct toho o beksinskeho díle více než jsem sám doufal. Ta, prakticky téměř dokumentární, forma která odhaluje syrovost každodenního zápasu, jde až na dřeň a říká prakticky vše. Film obsahuje vše důležité: rodinné vztahy (hlavně s Tomkem), hudbu (!!!!), stísněnou panelákovou šeď, kameru, uzavřenost.. Hodně mi to připomnělo film Love Is the Devil: Study for a Portrait of Francis Bacon, který se vydal podobnou cestou a poprvé mě zklamal tím, že vlastně vůbec není o tvorbě. Až později jsem pochopil, že jsem na to koukal z naprosto špatného úhlu. Poslední rodina není parádním filmem kvůli bůhvíjak zručné režii a skvostnému herectví (ikdyž ten týpek co hrál Tomka si tam jede neskutečné bomby) ale proto, že odvážně zvolil divácky méně atraktivní ale zato vyzrálý a zodpovědný přístup k vykreslení nedoceněného polského národního pokladu. ()
Film je opravdu o celé rodině, nikoli jen o umělcích, což oceňuji. Syn malíře Tomek, podle recenze pouze neurotický jedinec, podle mě totální psycho v nejhorší podobě, jakou si lze vůbec představit, člověk si až říká: "jak může něco takhle bláznivého vůbec existovat?" je nevděčný, rozmazlený a do toho všeho vyšinutý spratek, který se neocitl trvale v ústavu jen díky podpoře rodiny. Se slabšími jedinci většinou soucítím a dokáži jim ledaco odpustit, ale s tímhle nesympatickým mišuge, který jen ničí, soustavně řve a chová se totálně bezcitně k lidem co o něho pečují, zejména k matce, bez níž by nedokázal přežít (a také že jí o moc déle nepřežije) jsem empatii neměla. Je hezké, že se navzdory handicapu stal průkopníkem západní kultury v Polsku, ale bez tlačenky a kontaktů od otce to jistě nebylo, celá rodina se točila jen kolem něho a jeho výstřelkům. Rodiče, které nerespektoval, mu neuměli dát hranice a otec se skrytým, potlačovaným sklonem k sadismu se na něho bál vztáhnout ruku, protože se bál svého druhého temného já. Jedináček Tomek, opravdu nejnesympatičtější filmová postava posledních let! Herec hrál velmi přesvědčivě. - Osobně bych dala ještě větší prostor jeho otci a detailnějšímu seznámení se s jeho působ.,temnými obrazy. - Celkem zajímavé, opravdu ze života, nepřibarvené (snad až na takřka svatou, všeodpouštějící, takřka se vším smířenou, tichou a milou matku, která to se svými muži opravdu mnohdy neměla lehké. Malíř svojí manželku často využíval jako modelku - např.fotografie Sadistův korzet, kde pózovala nahá, omotaná provázky do sítě.... a takřka neustále jí byl v patách a nakonec natáčel na video i její vlastní smrt. Obětavá žena se navíc starala nejen o své narušené muže, ale i o nemohoucí vlastní matku i tchýni, s nimiž bydlela v jednom bytě. Díky ní rodina fungovala, držela své příbuzné nad vodou. Ovšem nepopírám, že i takové ženy žijí ). Depresivní, doporučuji jen určitému druhu publika. ()
Nechtělo se mi věřit tomu, co jsem viděla... maliř, který by se v dnesni dobe youtuberu urcite neztratil, syn, jez je prokletim, matka, ktera by bez prasku proste nezila.... a hlavne jsme si celou dobu rikala, ze moje rodina je pres vsechny ty sileny excesy vlaste docela normalni.... A uz dlouho jsem nezažila, ze by po skonceni filmu 99 procent divaku sedělo jak zařezaných v tížívém tichu v sedačkách až do konce naprosto nudnych titulků. Nikdy už to nechci vidět znova, ale za shlednutí to stoji. zajimavost, maliř Beksinski svoje obrazy nepojmenovaval a nechtel se bavit o jejich vyznamu. ()
Zdzisław Beksiński. Jeden z mých nejoblíbenějších malířů. Doposud jsem netušil, že byl o něm natočen životopisný snímek. O to více jsem byl překvapen a na film jsem se velmi těšil. Čekal jsem nadprůměrný počin, ale to co jsem už od úvodní scény sledoval, předčilo veškeré moje očekávání. To je, jako by jste byli přímo na místě a žili v rodině Beksińskich. Ta kamera, rekvizity a všechny záběry mají dokonalou souhru. Dokonce i pád letadla je natočen tak, že jsem měl nepříjemný pocit, že jsem tam opravdu taky. Neuvěřitelné! A co předvádí herci, to je sledování s otevřenou pusou (hlavně teda Tomek, syn Zdislawa). Kdo tohoto surrealistického umělce neznáte, doporučuji nejdříve shlédnout tento film. Bude to větší sada, hlavně ten závěr, který řadím k nejsyrovějším, které jsem kdy viděl (ještě dlouho po shlédnutí jsem se otřepával). Sečteno - podtrženo - Jan P. Matuszynski natočil sakramenstsky silný debut a ukázal, že poctivá filmařina, která se točí od srdce ještě nevymřela. A to je sakra dobře!!! S velkým napětím budu očekávat jeho příští film. ()
Těžkej film před spaním - o vidění světa, o bláznovství, o samotě a smrti - čirý existencialismus se svou absurdností žití. Druhý loňský polský film, který mě dostal. ()
Poslední věta z třívětého úvodu na IMDb zní: Their lives were far from being usual. Jitka Cardová tvrdí opak. Asi bych jí dal zapravdu. ()
Panelstory o takové "normální" rodince a o tragických koncích jejích členů. Velmi zajímavě natočeno, vyzdvihuji obdivuhodný herecký výkon pana Ogrodnika v náročné roli syna Tomka a úžasnou scénu s padajícím letadlem. Na debut opravdu velmi vydařené dílko. Je zajímavé sledovat, jak některé typy lidí svými myšlenkami, tvorbou či způsobem života zlo a neštěstí vyloženě přitahují. ()
4* kdyby jen Češi dokázali natočit taková dramata jako Poláci, tak by se na ty naše filmy dalo dívat a nemít z nich jen blbou náladu a depku. I když je to existenciální drama v hlavních rolích s poněkud vyšinutými asociálními charaktery, jak už to u umělců bývá, tak jejich životy dokázal režisér zobrazit objektivně a zároveň s nadhledem. Jsme tu svědky vývoje jedné rodiny v průběhu jednoho čtvrtstoletí podle skutečného příběhu. Zajímavé je, že film ignoruje politické změny, a ty se tam vůbec neprojeví. Stejně se nemění ani charaktery členů rodiny a i přes mnohé komplikace drží rodina pohromadě. Vyzdvihnout musím také práci kameramana i maskérů. Čtyři hvězdičky si tohle těžké drama zaslouží a určitě doporučuji vyzrálejším divákům. [ PŘÍBĚH: 2 /// SMYSL: 1 /// ATMOSFÉRA: 2 /// TEMPO: 1 /// ORIGINALITA: 1 /// NÁLADA: 1+ /// ART: 1 /// STYL: 2 /// CASTING: 2 (3*MAX) ] ()
Hmmmm... Očakával som niečo na štýl skvelého francúzskeho filmu Le premier jour du reste de ta vie, ktorý tiež stavia na forme rodinnej kroniky v odstupoch viacerých časových období. Ale táto poľská artová kronika ma takmer ničím nezaujala - bolo to temné, depresívne a anti-emočné. To mi vôbec pri filmoch väčšinou neprekáža, ale čo je veľa, to je veľa... Toľko nadšenia a chváľ, no mne to celé prišlo úplne čudné a dejovo nezaujímavé (aj keď formátovo to bolo dobré). Nuž... 1*. ()
Poláci to umí s kamerou zkrátka dobře. Každým rokem mě přesvědčují víc a víc o tom, že jim jde filmařina od ruky. Když pominu to, že jsem o tomto malíři neměla ani zdání a nakonec jsem tento snímek po jeho objevení i dost dlouho odkládala, jde opravdu o kvalitní kulturní zážitek, který si umím představit na nějakém fesťáku. Možná tomu maličko škodí stopáž, protože jsem si musela dát jednu mezipauzu. Nicméně. Všechny postavy jsou naprosto bláznivé, těžko říct, jestli si je zamilujete nebo si u nich budete klepat na čelo. Je možné, že obojí. Všechny jsou svým způsobem ale fascinující. Je to hodně silný rodinný příběh, jehož závěr pohne snad každým. ()
[Scope - 2016] Pro mě rozhodně vítěz letošního projektu Scope 100. Nic kvalitnějšího jsem neviděl a toto polské dílo si pozornost rozhodně zaslouží. Místy až hodně trýznivý pohled na tři dekády rodinného soužití jedné opravdu ne příliš klasické polské rodiny. O to zajímavější všechno je, jelikož se jedná o známého polského malíře Zdzislawa Beksinského a jeho velice smutný životní příběh. Kvalitně natočené, ještě kvalitněji zahrané a samozřejmě podle skutečných událostí, které občas i zamrazí. Možná trošku delší než by muselo být, ale finální katarze Vám vše vynahradí, tedy pokud nejste znalý tohoto příběhu. ()
Koření moru v miskách u jednoho stolu. Sype se do míst. Betonové "aroma" seká do míz, kořene stromu a mizí život. ()
Jeden by - vcelku logicky - předpokládal, že uvidí sice kontroverzní, leč v první řadě ŽIVOTOPISNÝ snímek o umělci ... případně o umělci a jeho rodině. Ovšem ve skutečnosti se dočká poněkud morbidního pojednání o rodině, která není první ani poslední, nýbrž dosti nestandardně vykolejená, přičemž hlavní hrdina = jeden z jejích lehce vyšinutých členů se živí (a bez problémů uživí) malováním převážně depresivních obrazů - takových, jaké bych ve svém bytě absolutně nesnesla, poněvadž by ze mě spolehlivě vysály veškerou vnitřní energii i pracně vydobytý, alespoň částečně pozitivní přístup k životu. Jeho syn není mentálně zcela v pořádku, ale rodina to v podstatě ignoruje. V mezích norem jsou jeho matka i tchyně, ale kvůli vysokému věku mají co dělat samy se sebou a těžko mohou cokoli z rodinných stereotypů a vzorců chování ovlivnit. Jako jednoznačně stmelující článek vystupuje jeho žena, jenomže je dosti deprimující sledovat, kterak dennodenně valí do kopce po Sisyfově způsobu přetěžký balvan ... bez sebemenší naděje na úspěch ... odevzdaná osudu ... v bezbřehé toleranci ke svému synovi - i ke svému manželovi a jeho vlezlé, neodbytné a naprosto NESNESITELNÉ kameře. A snímek sám ? Jde na ruku šílenství a umírání, doslova se vyžívá v odvrácených stránkách života, jakoby ho nic jiného nezajímalo ... a přitom se snaží všechny přesvědčit, že právě v JEHO náhledu na svět - především na SOCIALISTICKÝ svět - spočívá to pravé filmové umění. Negace a frustrace z něj přímo odkapává a - nemůžu si pomoct - ve skutečnosti nemá vůbec nic společného se společenským řádem ani s politickou situací. Nevím, kolik metrů čtverečných obytné plochy má k dispozici průměrný občan dnes, ale jsem přesvědčená, že jde primárně o ne zcela uspokojivě vyobrazené privátní problémy jedné rodiny. ()
Polskou kinematografii mám ráda, ale snímek Poslední rodina mi úplně nesedl. Tragické příběhy mě obvykle dojímají, jenže filmové zpracování osudů rodiny Beksińských je po většinu času chladně bezemoční. Moje pocity jsou natolik rozporuplné, že nemohu hodnotit lépe než třemi hvězdičkami. I když závěrečná titulková píseň mě docela sejmula, za tu bych dala klidně pět hvězdiček. (60%) ()
Oslava té podoby čisté, tradiční rodiny, o kterou by se primas český s genderistkami a homosexualisty porval do krve. Tísnivý kontrapunkt rodinného života a někdejší celospolečenské atmosféry vytváří srovnání i promlouvá aktuálně k dnešku a nenápadně vyzdvihuje stabilizující počínání domácích dělnic v dominantním světě uměleckých světa trubců. Pečlivé výtvarné provedení, formální pestrost i nešablonovitá plasticita postavy staršího Beksińského udržují poutavost příběhu ohroženého chladem postav i stereotypem prostředí, osobité herecké provedení. Kvalitní scénář. ()
Nebyl jsem schopen se naladit na styl, kterým je film pojat. Předpokládal jsem, že záměr byl takový, že syrovost výrazových prostředků má zprostředkovávat marast komunismu a tragédii rodiny Beksińskych. To se částečně povedlo naznačit na úplném začátku záběry na sídliště. Pak ale jakoby se film od historického kontextu zcela oprostil a všemu dominovala postava Tomáše, která byla všechno jen ne syrově depresivní. Nedovedl mě přesvědčit o tom, že je zmítaný depresí a trpí, ale byl pro mě spíš odporným spratkem neschopným základní socializace a sebeovládání, chovajícím se jak pětileté dítě. Všechnu jeho případnou bolest a deprese naprosto přebilo jeho odporné vystupování a nedovolilo mi ho chápat jako někoho, s kým bych měl mít soucit. Rodina jeho výlevům jen nečinně přiblíží a bere je jako běžnou věc. Jediný, kdo se zdá, že ve filmu trpí, je jeho matka, ale i ta spíš jen v náznacích, nepřítomnými pohledy a jedním uroněním slzy. Otci jako by bylo všechno naprosto jedno a k tragédii přistupuje s pokrčenými rameny a poněkud zvláštním optimismem. Kde se má v takovém pojetí vzít to drama? Kde je ta bolest, kterou bych měl cítit? Dál jsem nepochopil, jaký měla mít smysl dějová linka s Dmochowským? A co proboha to letadlo? To bylo už naprosto random! Proč? Proč to v tom filmu je? Co se tím mělo divákovi sdělit víc než představit historický fakt o Tomášovi a nehodě? A co ten dialog s letuškou o numeroložce? To už bylo úplně mimo mísu. Prostě to šlo naprosto a totálně mimo mě a nudil jsem se od začátku až do samého konce. ()
Polský počin o tom, že mít debilního syna je vždy na škodu. Film svým způsobem parafrázuje universum Harryho Pottera, kde je Ronald Weasley stejně tupý, avšak má vlivné přátele, a proto je z obliga. Nutno ocenit jisté jadrné momenty typu "nepostavil se mi penis", které v kontrastu s hlavní dějovou linkou dávají smysl jako Gordon Ramsey kupující pravý tuzemský rum. ()
Nebyl jsem dopředu obeznámen s příběhem této velmi zvláštní a kreativní rodiny. Chvíli mi trvalo zvyknout si na nulové tempo filmu, na každodenní šedivost chování a vztahů všech členů rodiny, posedlost otce nahráváním a syna Tomka se sebevražednými sklony. Jediná matka normální a nedivím se, že zemřela první, měla do života pěkně naloženo. Všichni tři byli skvěle zahraní, ale výkon Dawida Ogrodnika v roli Tomka byl dokonalý. Film je geniálně reprodukovanou realitou, ale stejně jsem měl pocit nejistoty, co se vlastně na obrazovce děje. Nejde mu vytknout ani ten nejmenší detail, ale nevím, na pět hvězdiček to ve mně musí ještě dozrát. Ze zvědavosti jsem si později o rodině něco přečetl a bylo to hodně zajímavé, celkově silný a docela depresivní zážitek. 85% ()
Mám rád stejnou hudbu jako Tomek. No, snad je to jediná podobnost.... ()
Reklama