Obsahy(1)
Poslední tatranští nosiči patří mezi nejstarší generaci nosičů v Evropě. Odhalme, o jaké náklady v krosně na zádech jde, jaké je jejich poslání a proč zůstali už jen na Slovensku... (TV Prima)
Recenze (83)
Zajímavé téma natočené bez uměleckých kudrlinek, zato s pořádnou dávkou sentimentu po "řemesle", které zřejmě brzy zanikne. Někdo dostává naloženo od života, ale tihle pokorní, sympatičtí chlapíci si nakládají sami. Mají můj obdiv. ()
Nošení nákladu na horské chaty jako životní styl. Konfrontace vzpomínek na někdejší reální svět “tam dole” se současným vykonáváním nejtěžší možné práce v horách je jádrem tohoto dokumentu. Senioři, kteří za nic neopustí to co dělají, dokud jim to jejich těla dovolí dělat. Protože je to naplňuje více než třeba hraní v orchestru v nejprestižnějším koncertním sálu světa. Jejich moudrost z poznání, možnosti porovnat, kterou dostane v životě málokdo (kvůli čemu jsou lidé nespokojeni a často až nešťastní, i když k tomu nemají důvod). Vnitřní klid a vyrovnanost jsou odměnou těchto borců za všechnu tu “báječnou dřinu”. ()
Český důchodce se ráno vzbudí, a aby byl vůbec schopen vstát z postele, musí sežrat snídani šampiónů, tedy obvyklých dvacet zdravých prášků proti všem myslitelným geriatrickým chorobám včetně smrti, které mu jeho hrobník, zúčastňující se každoročně těch nudných konferencí Zentivy na Bora Bora, s nadšením permanentně předepisuje, místo aby ho honil bitchem do schodů. Pak vytáhne cévku, Parkinson ho pobryndá meltou, mrdne si pod jazyk nitrák, hodí na záda špatně vypolstrovaný třistagramový batoh a vyrazí na každodenní strastiplnou brutální kalvárii. Do Deadlandu pro mlíko v akci jsou to totiž nekonečné tři zastávky a došourat se těch sto metrů s nemilosrdným převýšením až padesát cenťáků k tramvaji po ledabyle udržovaném chodníku plném kamínků a zákeřných obrubníků, z nichž se jeden může kdykoliv zřítit až do dvaceticentimetrové propasti, to hraničí s pochodem smrti. A to ho ještě po takto vyčerpávajícím výkonu čeká ultimativní MGA (Mutual Geront Assassination) fajt francouzskýma holema s ostatními mrtvolami u regálu a zabijácká šerpovina s dvěma těžce vybojovanými litrovými krabicemi plnotučného zpět do jeho smradlavého brlohu. Tudíž není divu, když cestou zpět prodělá dva infarkty, mrtvičku a rozkrvácejí se mu bércové vředy, chudákovi! Oproti takto vysportovanému hrdinovi je tatranský důchodce pěkně zahálčivá svině. Ráno vstane, sežere Tatranku plnou nezdravých průmyslových sacharidů, líným poklusem si střihne mrzkých pět kiláků do Starého Smokovca, kde si na rozmařile pohodlný žebřík na záda mrskne ubohé dva kegy odporného Tatranu, nedejbože Popradu, celou smokovskou mlékárnu radši i s krávou, pár lehoučkých propanbutanových bomb a skoro nic nevážící dvoumetrovou ocelovou traverzu, načež se vydá až na směšně krátkou a naprosto nenáročnou procházku na Rysy. Těm zasraným lenochům by okamžitě měli vzít penze! *** Neuvěřitelní frajeři! Dnešní průměrný dvacetiletý chcípák se dvěma řízky v chlebníku by vychrchlal briketu už na Hrebienku a při terminálním astmatickém záchvatu jen v němém úžasu zíral, jak ho svižně míjí vysmátý metuzalémovitý šlachoun s nákladem tak těžkým, že by ten rozežraný maloměšťák pošel na totální vyčerpání organismu, jen kdyby se dozvěděl, kolik to celé váží. Každý, kdo se aspoň jednou vydrápal těžkým teréném nad dva tisíce, musí před těmihle šerpodědky prostě padnout na prdel. Šestasedmdesátiletý borec, co i dvakrát za den vytahá sto kilo do převýšení přes patnáct set metrů, mnohdy v počasí, do kterého by ani Fica nevyhnal, a ještě je pak v pohodě schopen vysmýčit celou Téryho chatu a popíliť pět kubíků dřeva na topení, si nic jiného než respekt a vlastní filmík nezaslouží. Paľo je ozaj popiči dokumentarista, už i vytuněnou digitální kameru si pořídil, a zase to natočil tak, až má jeden neodolatelnou chuť vyjebat se na celou civilizaci a strávit život jako tatranská mula. ()
Hodně zajímavý dokument o nosičích z Tatranské Kotliny. To, co oni nanosí v neskutečném převýšení, bych já neodnosil ani na druhou stranu rodinné zahrady. Klobouk dolů. Po shlédnutí tohoto dokumentu jsem okamžitě dostal chuť vyrazit do Tater. ()
Tak takovým lidem bych dala všechny medaile a Oskary. Ironií je, že o takové věci nosiči vůbec nestojí. Nádherný vizuál a spoustu věciček na zamyšlení. Nádhera, doporučuji. ()
Ducha povznášející dokument o nosičích těžkých nákladů ve Vysokých Tatrách, který prezentuje, jak volné myšlenky nosičů, tak i dech beroucí záběry hor. ()
Chodiť hore-dole po horách je dozaista inšpirujúce. No chodiť po horách priklincovaný stokilovým nákladom už také obohacujúce nie je. Slobodu by som práve pod takto naloženými nosidlami nehľadal. Samozrejme, partia prevažne postarších nosičov má na to iný názor a ich múdra zdobia dokument. Viac ho však zdobia horské scenérie a tatranské hrebene s efektnými oblakmi v pozadí. Z tých si však nosiči až tak veľa neužijú. Zaliati potom a neustále dbajúci na vybalansovanie nákladu sledujú svoj úzky výsek cesty. Štruktúra dokumentu je typicky barabášovská. Pomedzi filozofujúce múdra o svete tam hore a kadejaké pikošky typu zdravotných odobrení nosenia všetko preložené zábermi prírody. Faktov je na úkor takej všeobjímajúcej pokore k horám a pocte šliapaniu pod nákladom menej. ()
Veľmi pekný dokument, Pavol Barabáš to inak ani nevie, čo dokument - to skvost. Vždy keď som v Tatrách a stretnem nejakého nosiča je to rešpekt. Či by som to ja zvládol? Áno, trúfol by som si, som pomerne zdatný, čo sa fyzičky týka, ale samozrejme to nejde naraz, chce to cvik . Ako sa z dokumentu dozviete je to vo svete už rarita, tí chlapi sú doslova "poslední mohykáni", nikde inde vo svete sa už toto veľmi nenosí. Zatiaľ naše kultúrne dedičstvo, ale dokedy to nikto nevie. Ostáva len dúfať, že čo najdlhšie. 80%. ()
Každý, kdo byl někdy ve Vysokých Tatrách, zamiloval si tamní přírodu a majestátnost tohoto pohoří, potkal horské nosiče při vynášce a obdivoval, jak dokáží nést takovou zátěž a ještě si udržovat tempo, které mnohdy nemají ani někteří "nezatížení" turisté, dokáže patřičně ocenit i tento dokumentární počin Pavla Barabáše. Laco Kulangu jsem poznal osobně na jeho Skalnaté chatě, Petera Petrase zatial nie, ale jeho knihu Na chodníku chodník jsem již četl a byla neuvěřitelně čtivá. Touto odbočkou chci pouze poznamenat, že dva ze zde uvedených "herců" stojí za to. Když se Vysoké Tatry stanou vaši vášní a dostanou se vám do krve, budete se tam neustále vracet a každý obdobný počin vám udělá obrovskou radost, protože dokáže vaši mysl během chviličky přenést ze vzdálených míst do nejmenších velehor světa. ()
Tradično-netradičné tatranské remeslo, ktoré očisťuje dušu a šlachtí človeka. Nie je závislé od veku, potrebná je vôľa a vnútorná sila. Príbehy z nosenia ťažkých nákladov vo vysokohorskom tatranskom prostredí pôsobia ako balzam na dušu v jedinečnom Barabášovom spracovaní. Súzvuk hudby, obrazov, slov a ľudí s rešpektom k prírode. Nádherná kamera, vycibrené "pohyblivé obrázky", názov filmu pekne vystihuje jeho podstatu a zmysel. Film odkazuje modernému svetu a upriamuje pozornosť na celkom nemodernú profesiu. I napriek svojej staromódnosti má terapeutické a antistresové účinky. Pri Barabášovi nepíšem prvý krát slovo REŠPEKT k jeho námetom, myšlienkam a kinematografickému odkazu. ()
Nosiče musí v Tatrách obdivovat snad každý, kdo se s nimi potká například při cestě na Rysy. Každý si může roli takového nosiče vyzkoušet a odnést nahoru či dolů nějakou tu libovolně těžkou věcičku. ()
Dokument, ktorý nie je o vysokohorských nosičoch, ale o ľuďoch, ktorý sa nimi rozhodli byt. Ona ta príroda a Tatry všeobecne sú nádherne a milujem ich a aj preto som sa na Slobodu pod nákladom tešil. Žiaľ, realita je iná. Nedostal som nič o vysokohorských nosičoch, ale osudy a myšlienky par ľudí, ktorí tuto prácu robia. Žiadne ''zákulisne infošky", dych vyrážajúce zaujímavosti ..nič. Barabáš ma opäť sklamal a ukázal, že Suri nebola náhoda. On proste nemá vlastný rukopis a do svojich dokumentov nevie vložiť svoj podpis. Z textovej premisy na dokument som cítil viac než z dokumentu samotného. Chýba tomu forma a srdce. ()
Velmi inspirující přístup k životu, ke svému místu na této planetě. Pokora a souznění s přírodou, staleté tradice a přirozený životní elán. Kde? V nehostinné a drsné krajině jednoho z nejkrásnějších pohoří světa. Po všech stránkách velmi povedený dokument skoro až z jiného světa, když se rozhlédnu kolem sebe. ()
Môže byť krásna práca iná, než len tvrdá? Odpoveď na túto implicitnú otázku vo filme určite nájdete, nečudo, že jeden z nosičov spomenie, že kto v živote neokúsil zopár rokov fyzickej práce, nie je takpovediac úplným. Všetci zúčastnení sú sympaťáci, cítiť, že po tisíckach kilometrov v Tatrách cítia v sebe určitú pokoru k svetu, prírode a životu. Čaká nás samozrejme aj viacero úžasných záberov Tatier, či už panoramatických z lietadla alebo proste "zo zeme". Hodina filmu utečie možno tak rýchlo, ako hodina vynášky stokilového nákladu skúseného nosiča v horách. ()
Tak krásne zábery Tatier som snáď ani nevidela. Nádhera! A predstavenie najstaršej generácie nosičov ma fascinovalo rovnako. To naozaj ešte v tomto veku nosia tie ťažké náklady?! Obdivuhodné! Zaujímavý, nezvyčajný a krásny film. Chýbal mi však komplexnejší pohľad na problematiku nosičstva, zdalo sa mi to iba ako taká sonda. Čakala som viac konkrétnych informácií. Časový priestor na to bol až-až.... ()
Zaujímavý dokument o zanikajúcej profesii vysokohorských nosičov. Krásne zábery Vysokých Tatier sú striedané výpoveďami nosičov, ktorí si toto povolanie zvolili z najrôznejších dôvodov. Je to povolanie vyvolávajúce závislosť. Postupom času si už nosiči nevedia ani predstaviť, že by s tým skončili a venovali sa niečomu inému. Film som vnímal ako poctu posledným z posledných. Nič sa proti tomu nedá robiť, takto zaniklo v toku času množstvo iných povolaní. ()
Fajn. Ale režisér už zjavne dosiahol všetko, čo mohol a aj jeho najnovší dokument je tak trochu profesionalno-rutinérsky. Je síce fajn, že filmy od K2 sú stávkou na istotu (podobne ako filmy od Marvelu :-), ale neprinášajú už veľa nového... ()
Vynesou náklad a na chatě je čeká práce údržbáře, uklízečky a kuchařky. Tihle chlápci se dožijí stovky. Myslím že na Slovensku jsou hezčí oblasti než horská kamenitá poušť Vysokých Tater. Shlédl jsem na televizi Prima Zoom. ()
Překrásné záběry a nesmírně zajímavé téma, ale bohužel to zpracování trochu nudilo. Bohužel jsem narazil na DVD verzi, která má 2 hodiny a to je fakt moc, ale za tu atmosféru Vysokých Tater to stojí zhlédnout. Už stahuju i kratší verzi (61 minut), tak snad bude svižnější. :) 80% ()
Majestatne aj komorne, epicke aj citlive,proste nadherne a silne. Dalsi fenomenalny Barabas! ()
Reklama