Režie:
Albert DupontelKamera:
Vincent MathiasHudba:
Christophe JulienHrají:
Mélanie Thierry, Émilie Dequenne, Niels Arestrup, Albert Dupontel, Laurent Lafitte, Nahuel Pérez Biscayart, Frans Boyer, Travis Kerschen, Jonathan Louis (více)Obsahy(1)
Listopad 1918. Do konce světové války zbývá jen pár dní. Poručík Henri d´Aulnay-Pradelle je přesto ochotný kvůli uznání a povýšení jít i přes mrtvoly a posílá svou jednotku do nesmyslného útoku. Tato zbytečná zteč na kótu 113 nerozlučitelně spojí dva vojíny, nenápadného účetního Alberta Maillarda a nadaného umělce z bohaté rodiny Édouarda Péricourta. Albert skončí po výbuchu zasypaný v zákopu a Édouard ho vyhrabe a zachrání. Hned nato jej ale zásáhne střepin a přijde o kus obličeje. Toto znetvoření ovlivní životní příběh obou vojáků i po demobilizaci. Albert se stane Édouardovým pečovatelem a nakonec společně připraví monumentální podvod postavený na národním uctívání válečných hrdinů pomocí pomníků. A poručík Pradelle mezitím bezostyšně vydělává na státní zakázce založené na exhumaci padlých a na výstavbě válečných hřbitovů. Jejich cesty se tak musí zákonitě protnout. (Cinemart)
(více)Videa (3)
Recenze (66)
Film Na shledanou tam nahoře je těžce žánrově zařaditelný. Z počátku je to realistický válečný krvák, pak to přejde do psychologického dramatu, občas se vynoří silné černo humorné momenty, přidá se i satira a drobet romantiky. Celé to pak má výtečnou atmosféru. Ta se také často proměňuje, ale výtečná je stále. Místy poetická, někdy surová, občas hravá, ale dokázala mě udržet u filmu sama o sobě. Příběh je originálně střelený. Dokázal mě upoutat po celou dobu, rád jsem se nechal vést tvůrci a byl v napětí až do konce. Lze v něm najít od každého něco. Zmíněný černý humor, nadsázku, pozoruhodné myšlenky i to napětí. Opravdu se mi to těžce popisuje. Každopádně tvůrci dokázali mnoho skvělých složek spojit do fungujícího filmu, což se ne vždy podaří a já to rád ocením čtyřmi hvězdami. ()
Silný príbeh, ktorý chytí za srdce. Najmä na konci, keď sa všetko vyrieši a ustáli sa za pochodu veselo-smutnej hudby, divák sa zamyslí nad všetkými tými osudmi, čo tu videl. Spočiatku som voči nejakej dráme z obdobia prvej svetovej vojny a krátko po nej bol skeptický, lenže dostal som príbeh so silnými momentami a dejovou líniou, ktorá zaujala nielen vzťahovou rovinou, otázkou odpustenia a zmierenia sa, ale aj tou krimi-podvodníckou linkou, ktorá držala tempo na kvalitnej úrovni. Ak má iný vojnový film Anglický pacient 9 oscarov, ja si myslím, že tento nenápadný snímok sa mu vyrovná. ()
„Kde jste poznal Édouarda Péricourta?“ - „Na kótě 113.“ - „A tam jste spolu upekli…to spojenectví?“ - „To je dlouhý příběh. Složitý.“ - „Máme moře času.“ Ale uteklo to, i když jsem se trochu bál opaku. Úvodní válečná vřava byla perfektní, hodně mile překvapila. Pak už to bylo podstatně méně akční protloukání se 2 povahově odlišných přátel, nicméně nuda se nedostavila. Žánrově je film spíš (místy) odlehčeným dramatem než vyloženě tragikomedií, přičemž osobně jsem se zasmál jen párkrát (vede pasáž s ministerským inspektorem Merlinem), což je možná i škoda. Jinak snímek obsahuje řadu dojemných momentů, u kterých ovšem nemáte pocit emocionálního vydírání. Vůbec se mi trochu zvláštní atmosféra celého filmu (vhodně podpořená hudbou) zamlouvala. Konec k ní však nepasoval, posledních pár záběrů bylo vyloženě chabých a snahu změnit celkovou náladu považuju za zbytečnou, i proto hodnotím „pouze“ solidními 4*. „Nejsem anatom, ale to je běžné, aby byly nohy na hrudi a hlava vespod?“ - „Boje byly kruté.“ ()
Čas od času se ráda podívám na artovku nebo náročnější film, o kterém potom ještě dlouho přemýšlím. To je přesně případ snímku Na shledanou tam nahoře. Vizuální stránka snímku je nádherná, stejně jako jeho nostalgická atmosféra. Trochu mi vadila délka filmu, kdy hlavně v prostřední části bylo množství hluchých míst. ()
Nebyla to špatně vymyslená fikce z Francie po 1. světové válce, ale k úplné fascinaci nad osobitým příběhem v historických kulisách tomu v mém případě dost chybělo. Vypravěč skrze retrospektivu mi občas připadal až zbytečně dlouhý a taky některé scény (např. dialog nad obrazem s detailem na zvláštní podpis) mi dávaly předem tušit, jak se děj a díky jakým zvratům vyvine. Dost se mi líbilo, jak neúspěšný voják nacházel postupně zmysl života, začal si paradoxně díky svému neštěstí žít svůj sen a svůj handicap podtrhnout nápadem být dekadentní umělcem celou duší i tělem včetně výzoru. Poezie působila hravě a obstojně navazovala na různé surrealistický hříčky francouzského filmu, a většinou se na to i přes částečně předvídatelný děj příjemně dívalo. Zklamán jsem vyvrcholením nejen ze strany postavy malíře, ale i tím ztvárněním se spomalým záběrem pádu, které jakoby vypadlo z amerického dojáku. A kdo ví proč mi silný pohled očí skrze záhadnou masku, uprostřed toho moralizování, nepatřičně připomněl Pannu a netvora...? Ale stejně hodnoctím více pozitivně a Albert Dupontel (který zároveň film režíroval) byl mi jako herec sympatický. 65% (# Francouzská kinematografie: Virtuální kino) ()
Galerie (33)
Photo © Gaumont Distribution
![Na shledanou tam nahoře - Z filmu](http://image.pmgstatic.com/cache/resized/w663/files/images/film/photos/162/223/162223539_fb16c0.jpg)
Zajímavosti (8)
- Keď Edouard Péricourt (Nahuel Pérez Biscayart) skočí z budovy, v pozadí je viditeľná vysvietená Eiffelova veža, čo však nebolo možné až do roku 1989, kedy ju rozsvietili prvýkrát. (Arsenal83)
- Väčšina obrazov Edouarda Péricourta (Nahuel Pérez Biscayart) je skutočne od maliara Egona Schieleho. (Arsenal83)
- Filmová produkcia sa začala v marci 2016 v oblasti náhornej plošiny Vexin nad údolím rieky Seiny. (Arsenal83)
Reklama