Režie:
Paul SchraderScénář:
Paul SchraderKamera:
Alexander DynanHudba:
Brian WilliamsHrají:
Ethan Hawke, Amanda Seyfried, Philip Ettinger, Michael Gaston, Cedric the Entertainer, Victoria Hill, Bill Hoag, Elanna White, Kristin Villanueva, Erica Fae (více)VOD (3)
Obsahy(1)
Ernst Toller (Ethan Hawke) je nešťastný kněz z malého historického kostela na severu státu New York, jehož život se radikálně změní po setkání s Mary (Amanda Seyfried) a jejím manželem Michaelem, labilním ekologickým aktivistou. Prázdný kostel a stále silnější pocit, že svět se řítí vstříc katastrofě, Tollera donutí pustit se do nebezpečného podniku s nadějí, že se mu konečně podaří získat zpět nahlodanou víru a naplnit své poslání – napravit křivdy, které se kolem něj dějí. (Bontonfilm)
(více)Recenze (149)
Jeden z tých filmov, pri ktorých hrozí, že zostanú nedocenené a ponúka k tomu hneď niekoľko dôvodov. Statický dej, prílišné duchovno, nejasný význam, variabilný výklad....Mňa práve toto všetko na tie dve "nudné" hodiny prikovalo do stoličky. Pre mňa to bola nielen vizuálna, ale aj myšlienková krása, ktorá na mňa z tohto filmu sálala a vyvolala waw efekt, ktorý pri filmoch prežívam skutočne už len málokedy a som si na 100% percent istá, že v krátkej dobe si dám vopáčko. Zúfalstvo a nádej, teda najnovší cz preklad názvu filmu (nazvala by som ho mega spoilerom) by si mali niekoľkonásobne za sebou prečítať všetci, ktorým sa bude zdať, že tento film z nejakého dôvodu nepochopili. ()
Neuchvátilo ma to, ale oceňujem a plne rešpektujem Schraderov výber témy aj zvolenú formu. ()
Herecká epopej Ethana Hawka, která s drtivou syrovostí ukazuje, že peníze jsou mocnější než lidské přesvědčení, ideály a samotné náboženství. First Reformed rovněž nabídne skvěle soustružený scénář, který výborně buduje napětí, což v kombinaci s originálním soundtrackem vytváří hutnou a vtahující podívanou plnou skrytých metafor a do očí bijících poselství. Rovněž musím poznamenat, že herecký výkon Amandy Seyfried se řadí k velkému nadprůměru. A konec? Zdá se, že většina uživatelů zde je příliš přízemních a nedokáží ocenit hloubku tohoto díla. No, jejich škoda. „Wisdom is holding two contradictory truths in our mind, simultaneously, Hope and despair. A life without despair is a life without hope. Holding these two ideas in our head is life itself.“ ()
Už brzy po začátku je jasný, že tohle točil starej chlap fantazírující o tom, že se zabouchne do hezký mladý holky a ona do něho. A rozuzlení to potvrdilo. Ale těžkomyslný a bezútěšný děj je přece jen ještě o něco pestřejší a složitější. Je to třeba i náboženská agitka, ovšem jenom trochu, protože na nejrůznější palčivé otázky dává Hospodin Bůh reverendovými ústy hodně vyprázdněné a neuspokojivé odpovědi. O něco víc je to ekologická agitka, ale reverendovo náhlé vzplanutí pro mučenou Matku Zemi je spíš způsobeno jeho chlastáním a postupujícím tělesným i duševním rozpadem. A díky skvostně vyšinutému závěru můžu s radostí konstatovat, že je to zároveň i svérázně zábavné drámko s rýsujícími se obrysy antické tragédie. Ale i když jsem se zvrhle těšil na závěrečný ohňostroj, chápu že reverend dal přednost fyzickému teplu před teplem jiným, ta Mary měla něco do sebe... Leckdo může namítnout, že v první řadě se jedná o povrchní a pseudopsychologizující modernu, tvářící se jako hlubokomyslná intelektuálština. Ať si, ale mě tenhle pomalý a zádumčivý film se statickou kamerou a v dnes už archaickém televizním formátu hodně bavil. ()
„Pročítám tyhle první stránky svého deníku bez radosti. Ovšem, mnoho jsem se nauvažoval, nežli jsem se rozhodl psát.“ Deník venkovského faráře v čase globální ekologické krize. Jakmile se ruka kněze dotkne pera a před tou uštvanou, nehybnou tváří se otevře bílá stránka, každý jen trochu znalý vzpomene na Bernanose a na Bressona. A jen tomu, kdo Bressonovu adaptaci neviděl a ani mu nic neříká záhy zachycený sloupek knih, se smí ještě jednou zatmět před očima. Ostatní se odvrátí nebo ponoří. Zanedlouho poté, co režisér na scénu uvedl kněze, který si píše deník, jsem pocítil téže výhrady jako zobrazená, vyprávějící postava a musel jsem se přestat dívat, abych se po týdnu vrátil, a už se nedíval, ale četl. Jaký má smysl parafrázovat zkraje jedenadvacátého století tak úchvatný film, jakým je Deník venkovského faráře? Jistě ne jen proto, že si ho v propadlišti dějin jen málokterý filmový divák (či lépe řečeno spotřebitel) objeví. Myslím, že posun, kterým se Zoufalství a naděje vzdálilo od obou Deníků není jen formální. Bernanosovi stačila deníková forma, aby dostatečně zproblematizoval ústřední postavu. Spolu s fiktivním dokumentem předložil čtenářstvu otázku po autenticitě zachycených pocitů, kterou vyhrotilo vypravěčské hledisko, nesmlouvavý zrak – a tím nesmlouvavější, čím více se bojí neodvratného poranění. V Bernanosově knize právě přesné a zaujaté vyprávění, bezohledné a syrové, distancuje knězův deník čtenáři, a ten může směle soudit – o díle, jeho světě i o světě vlastním. Bressonův film se týmž způsobem opřel o gigantický neherecký (sic!) výkon geniálního herce Clauda Leydu: mez osobního nasazení je ustavičně překračována a vše zachycené jako by se vzpouzelo kameře… S hrdinou se nelze ztotožnit a nevykrvácet přitom. Divákova vlastní duše se rozpíná jako tělo na pitevním stole a nelze neřezat... Schraderův film vyvstal před mýma očima jako struktura a při druhém sledování, kdy jsem se překlenul přes dvacátou minutu, jakýsi záblesk osvítil snad všechna lešení, po kterých jsem zvědavě šplhat. Schrader svůj snímek buduje z frází, které až absurdně obnažuje, a tím brání divákovi, aby se k nějaké z postav vztáhl osobněji. Na každé scéně mi něco vadilo. Každý motiv něco vychýlilo. Jako by vše bylo nemocné - a no vskutku je. Deníkový rámec exponuje jako hlavní problém jazyk. Jím se spíše odtrháváme od světa i od nás samých a ani americkému protestantskému knězi, jemuž nestačí jedna značka whisky, ale pro každý svůj večer, v němž bilancuje svá selhání a předvídá další, (tam, kde se Bernanosův kněz spokojil se špatným vínem) si líbivě vyhrazuje značku novou, jeho deník moc nepomůže. Více jím pohnou smyslové zážitky: brutálně odhalená rozstřelená hlava farníka a jakoby bokomaristický styk s těhotnou ženou (šamanský vzestup toho těžce nemocného muže, který píše, zatímco by měl milovat, dýchá v rytmu Reggiových dokumentárních filmů - využít pro film hudbu Phila Glasse, mohl být výsledek ještě nestravitelnější, škoda). Schrader tudíž - téměř v duchu myšlenek Davida Abrama - akcentuje uvědomovanou a sdělující tělesnost jako tu nejschůdnější cestu k proměně sebe i svého vztahu k přírodě (a /nejen/ planetě) a perzifluje vlastním jazykem i způsobem snímání západní falogocentrismus a jeho vizuální protějšek. Jen tato dvojznačnost snímku (vedle ekologického poselství) - souběžně vyprávějícího (a prostě řazenými událostmi konstruujícího didakticky apelativní podobenství, nad nímž se nelze nezamyslet) a exponujícího sebe sama (svou výstavbu) - mně ho přiblížila a byla-li nezamýšlená, tedy jsou-li všechny fráze a vizuální smog autentickými projevy nevidomého profesionalismu zúčastněných, cítím se tím spíš být svědkem velké filmové události. () (méně) (více)
No bůh na každém kroku, nebavilo. ()
Obyčejně mě ekologické agitky neberou, ale zaobalit je do Božího plánu mi zase nepřišlo jako úplně špatný nápad. Stejně tak mě zpočátku bavil hlavní hrdina, který sice splňoval všechna klišé o pochybujícím knězi, ale mě se celkem líbilo, jak se snaží schovávat před deštěm pod okap. Problém je, že ta cesta z extrému do extrému byla strašně dlouhá. Trefně to vystihla jedna z postav, když preláta nařkla z toho, že vůbec nevychází z Getsemanské zahrady. To vnitřní mučednictví bylo úmorné i přes výborný Hawkeův výkon. No a motiv se zlou korporací, která kašle na životní prostředí, to také příliš nevylepšil. Konec, který mě narozdíl od většiny potěšil, pak celkový dojem upravil jen kosmeticky. 40% ()
I know that nothing can change and I know there is no hope. ()
Dobrý film. Iný, silný, atmosférický a s perfektným Ethanom. Príbeh o viere fungujúci zároveň ako ekologická agitka sleduje množstvo malým drám, ktoré nám postupne odkrývajú myšlienky a pocity hlavnej postavy. Rozumieme tej beznádejí. Rozumieme tej túžbe. Je to film, ktorý nie je šokujúci. Je len na zamyslenie. Nepoučuje - ukazuje len bezmocnosť a túžbu niečo zmeniť hoci svet funguje inak. A zároveň je to o láske. Takej tej silnej. Ktorá príde po utrpení. Nie dokonalé. Ale silné. Veľká spokojnosť. ()
NIe je to zly film, ale mna vsetky tie myslienky, ktore Schrader zdeluje divakovi cez postavy prilis nebrali a vlastne ani nezaujimali. Ale potesil ma koniec, ktory na mna pôsobil pozitivne. Ale kto vie, mozno ze som ho zle pochopil, ked ostatni su z neho sklamani. ()
"Bez zoufalství byste nemohli žít v naději.." ()
Někdo tady v komentářích odkazuje na Bressona a já docela souhlasím. Nebýt toho environmentálního rozměru (chápejte: téma životního prostředí mi nevadí, ale její zpracování tímto způsobem mi připadá jednak nepřesvědčivé (vnitřní proměna kněze, který dle všeho již dávno všechno vzdal), jednak dost naivní (jasně, někdo, nějaká korporace, které výrobky my nekupujeme, nám zničil životní prostředí; radikální ekoaktivista se vozí autem apod.)), resp. kdyby byl uchopen jinak, byl by to dle mého vynikající film. Pak je tu ještě ten závěr, který mi připadal jako důsledek naprosté bezradnosti (možná se však mýlím). ()
Pozérská mudrovina. A to jsem od scénáristy Taxikáře a Posledního pokušení Krista čekal něco lepšího. First Reformed je určitě pečlivě natočený snímek, jehož první třetina zaujme svou melancholickou a vtahující atmosférou, bizarním stylem vyprávění, plus i kvalitní formou dialogů. Schrader se ale evidentně do té své oblíbené pitoresknosti přespříliš zakoukal, výsledkem je pak úmorně nudný film, který na diváka chytračí svým těžkým poselstvím, ale velký efekt to věru nemá. Nebo alespoň na mě ne. Depresivní těžký filmy mi nevaděj. Ale hrome, nemůžu u toho usínat. Ani to poukazování na ekologickou problematiku nepůsobí nejvěrohodněji, to si raději pustím Princeznu Mononoke, kde s tím odvádějí daleko lepší práci. Hawke ale bezvadnej. Plus některé jeho sólo scény měly šťávu. Jinak ale nic moc. Pokud jste snímek viděli a nepochopili onen zvláštní konec, nevěště hlavu. Ne všechny věci, které jsou těžké na pochopení, musí být nutně chytré. Průměrné 3* ()
No čekal jsem o dost víc.Pokud chcete film k zamyšlení o dnešní době tak doporučuju,ale mě zklamal ten konec.Za mě tedy celkově 65% a tři hvězdy. ()
Film tak trochu o ničem. Rozervaný kněz, který ztratil víru v Boha i v člověka, se potácí skoro 120 minutami děje. Doufala jsem, že tam bude aspoň politika, korupce atd., marně. Kdyby aspoň ten konec měl trochu šťávy, ale ne, červená knihovna. Za mně slabé dvě hvězdy. ()
Cením sveřepost a důkladnost hlavně v civilní rovině, která po celý film udržuje dojem autentična. Bizár s velkou mírou konkrétních příčin a manifestací a silného napojení na skutečnost taky dost potěší. A Hawke je Hawke. Metodu zvlášť nemění, ale není to ani moc třeba. ()
Tohle byl pěkně nepříjemný film. ()
V prvej polovici sa nás First Reformed snaží presvedčiť, že ide o skromnú komornú drámu ktorej nie je ľahostajná ekológia a klimatické zmeny. Príbeh rozpráva o kňazovi ktorý sa snaží zmieriť so svojim osudom. Tragicky priišiel o syna a jeho žena ho opustila. Píše si preto denník a obstojne si vypomáha alkoholom. V podstate by na tom nebolo nič zlé keby sa tvorca viditeľne nesnažil a neprosil kritiku o zlaté sošky. Pridané "umelecké" a surreálno abstraktné vsuvky kazili zážitok . ECO časť ktorá ma na začiatku bavila bola neskoršie samoúčelne vyťahovaná ako s trenírok K...t a nemala v deji väčšie opodstatnenie. Prvá polovica bola parádna. Druhá u mňa zlyhala. ()
Konstantní depka od začátku do konce. Hawke je super (kde není), ale vývoj jeho postavy na mě nepůsobil úplně realisticky a závěrečné minuty podle mě srazily celou myšlenku dolů. ()
Paul Schrader je lepší scenárista než režisér, což se potvrzuje i ve First Reformed. Příběh lehce připomínající legendárního Taxikáře je skvěle vystavěn, má hluboký morální přesah a skvěle zobrazuje, že v dnešní abnormálně rychlé a složité době není ani pro kněze jednoduché najít, co je správné a jestli je jeho víra tím úplně nejpevnějším. Od začátku na diváka padá potemnělá až depresivní atmosféra, která vydrží až do konce, není ale úplně bezvýchodná. Schrader se bohužel jako režisér nechává vlastním filozofováním unést až příliš a servíruje dost pomalé tempo, v němž se toho mnohdy moc neděje a i pro náročnějšího diváka je těžké udržet pozornost celou dobu. Naštěstí se obklopil výborným obsazením, protože Ethan Hawke v hlavní roli je naprosto výtečný a skvěle mu přihrává i Amanda Seyfried, která tu ale není tolik. Zvolený formát obrazu není až tak působivý, jak by asi měl být a mnohdy se zdá, že v něm něco podstatného chybí. Samotný závěr je trošku zvláštní, nicméně nejspíš dává hlavnímu hrdinovi potřebnou naději, kterou hledá celý film. Jen je trochu škoda, že Schrader zobrazuje někoho, kdo chce bojovat za lepší životní prostředí, jako ekoteroristu, čímž dává velkou munici do rukou skeptiků a pochybovačů. First Reformed je filmem, který určitě za vidění stojí, donutí k zamyšlení, jen by možná mohl být víc divácký. 60 % ()
Reklama