Režie:
Stanley KubrickKamera:
Geoffrey UnsworthHrají:
Keir Dullea, Gary Lockwood, William Sylvester, Daniel Richter, Margaret Tyzack, Douglas Rain, Vivian Kubrick, Robert Beatty, Ed Bishop, Alan Gifford (více)VOD (3)
Obsahy(2)
Filosofická filmová opera. Evoluce a smysl existence lidstva v několika epochách, během kterých je člověk konfrontován se zlověstným a mlčícím symbolem mimozemského života. Science-fiction film, po kterém už filmové sci-fi nikdy nebylo jako dříve, a souběžně napsaný stejnojmenný science-fiction román, po němž se sci-fi literatura navždycky změnila. Jeden z největších mýtů filmové historie a společné mistrovské dílo dvou osobností svých oborů – režiséra Stanleyho Kubricka a spisovatele Arthura C. Clarka. Neopakovatelná cesta za hranice lidské zkušenosti, za hranice prostoru a času... (AČFK)
(více)Recenze (1 629)
Kubrick = mistr. Vesmírná odysea = kult. Nuda = Vesmírná odysea. Nedokoukano. ()
Film, který dělí diváky na dva tábory. Já mu propadl kdysi dávno hned napoprvé. Úžasný, fantastický, vizuální, filosofický. Buď vás chytne, a nebo prostě ne. Hledání tajemství života v nekonečných hlubinách vesmíru chce pořádný kus odvahy. A je třeba říci, že se nejedná o věrný přepis knihy, ale přesně naopak. Nejprve byl scénář, pak film a nakonec kniha. O mnoho let později A.C.Clark poznamenal - kdybychom dokázali tehdy předpovědět vynalezení mikročipů, nebyl by HAL místností... ()
Nemohu říct, že bych byl zklamaný, ale bohužel ani že bych byl nadšený. Začátek snímku mi přišel zajímavý, docela mě bavil, po přesunutí děje do vesmíru jsem také sledoval obrazovku se zaujetím, ovšem následné hluché pasáže moji pozornost značně otupily. Přesto však má Vesmírná odysea řadu zajímavých scén, např. konflikt s HALem. Mít tento Kubrickův opus nějaký depresivní nebo šokující závěr, byla by to pro mě možná i 5* záležitost, takto mohu dát pouze 3* za občasné skvělé momenty, ale zejména za bravurní technické zpracování filmu. ()
Dokonalost sama o sobě. Žádný jiný režisér neumí tak brilantně spojit obraz s hudební složkou. Dodnes nepřekonané sci-fi navíc dokazuje, jak rozvoj digitálních efektů způsobil totální úpadek žánru. Dnes se točí jen imbecilní střílečky s pochybným dějem. Z hlasu Hala 9000 a postavy Davida Bowmana vyzařuje magické charisma. ()
Předevčírem se mi však konečně podařilo zhlédnout tenhle film v kině. Raději jsem si zarezervoval místo ve druhé řadě, ať jsem co nejblíže hvězdám. A i když to tak zpočátku projekce nevypadalo a já si říkal, že jsem se možná měl narodit o 50 let dřív a zajít si na premiéru, abych tohle dílo plně docenil, v průběhu letu na Jupiter mi došlo, že nejsem oprávněný k jakýmkoliv soudům ohledně tohohle filmu. Emotivní scény s HALem, který možná jen chtěl uchránit posádku před něčím, co je za hranicemi lidského chápání, závěrečné vizuální orgie, prostoupení časem i prostorem a nadpozemský konec ve mně zůstanou navždy. Nemiluju Star Wars, ani Planetu opic a nemiluju Kubricka, ale miluju Vesmírnou Odyseu. Tuhle životní kapitolu můžu teda uzavřít. ()
Keď si pripomeniem "rok výroby", dostupné technické zariadenia a následne si pozriem 141 minút decentnej a perfekcionistickej réžie, zostávam v nemom úžase. Clarkova fantázia dáva filmu epiku, Kubrikova zručnosť lyriku. A vzniklo niečo, čo nie je obyčajný film. Je to odkaz či umelecké rozprávanie, ktoré si dáva na čas vo všetkých ohľadoch. Hudba ešte znásobuje všetko čo možno vnímať vizuálne. Na absolutné vychutnanie každej snímky treba mať povahu. Mne sa zdali niektoré scény nadmieru dlhé, plynuté a pomalé, a tak neboli pre mňa až tak pôsobivé. Ale to už je môj osobný divácky problém:) ()
Ještě že můj HAL je úplně blboučký, jinak bych z něj dostal strach:-) ne však jako tento příspěvek ke sbírce idiotů: Dandislav1991, který se pasuje na studenta VŠ, v profilu má: "filmy, které mě oslovili a obohatili", a Space odyssey je u něj odpad. Pro srovnání, Byl jednou jeden polda hodnotí slovy: Jedna z nejlepších komedií co jsme dokázali natočit. a švihá z fleku 5 hvězd. ()
Počátky lidstva... dobývání vesmíru... cesta do nekonečna... tajemný monolit... konec který je nad moje chápání. Doufám, že až to uvidím podruhé tak ho pochopím,jinak velice silné 4****. ()
Prečítal som si tu pár komentárov (nie teda všetky, ale dosť) a nechápem, čo sa vám na tom filme tak veľmi páči. Za prvé som nepochopil na začiatku tie dve minúty alebo tri (teraz neviem presne), pri ktorých som si myslel, že mi nefunguje mašina na krku - už som to chcel vyhodiť a ono to zrazu začalo. Potom to bolo celkom v pohode, ale zbytočne veľmi zdĺhavé, no dvakrát som u toho začal myslieť na iné veci. Musel som si to vrátiť späť, aby som vedel, ktorá bije. Zistil som, že to bolo zbytočné, lebo tam bolo stále to isté. Stále som čakal (dosť ľudí ten film obdivuje) na niečo, čo bude proste super .. nič také tam nebolo. Ten koniec tiež trápny. Akože fakt nechápem tým zdĺhavým scénam vesmíru, kde sa nič nedialo. Toto Kubrickovo dielo som nepochopil. ()
"Daisy, Daisy, give me your answer do. I'm half crazy all for the love of you..." Legendární filosofické dílo, které se místo dlouhých řečí vyjadřuje především nádhernými obrazy. Je neuvěřitelné, co všechno Stanley Kubrick dokázal říci skloubením obrazu a hudby. Především scéna na začátku filmu, ve které se na předchůdci člověka poprve projeví záblesk inteligence, je naprosto úchvatná a považuji ji za jednu z největších v historii kinematografie. Odysea pochopiteně obsahuje podobně silných scén ještě několik, ale k plnému prožitku a hlavně pochopení filmu vřele doporučuji přečíst si nejprve knihu. ()
Ke Space Odyssey píšu už asi čtvrtý různý komentář za cca 14 let. Ne proto, že bych výjimečnost téhle vize nedocenil hned napoprvé. Spíš z toho důvodu, že ten film se neustále vrací, ohromuje a nabízí nové podněty s každým dalším rokem od premiéry, z nichž zatím žádný mu na jeho objemu a důležitosti v rámci média nic neubral. A kdyby jen média - Odysea se stala už artefaktem pokroku a souvisejících obav ve 20. století, kdy lidstvo prošlo suverénně nejskokovější technologickou evolucí v dějinách. Ze zákopů první světové jsme se vyhrabali ke štěpení neutronů, a jakkoli jsou zrovna atomovky hrůzostrašné, nasměrovaly nás k novému pohledu na možnosti okolního vesmíru a tajuplnou zázračnost Newtonových zákonů. Těžil z toho i žánr sci-fi, který začal věštit možný progres a vstoupil do veřejného prostoru. Lidé, kteří relativně nedávno umírali na mor ve stojatých splaškách, začali dobývat vesmír, a Kubrick začal s výpomocí Clarka uvažovat, kam to všechno může v blízkém a tehdy reálném horizontu dospět. Odysea nás protahuje dějinami na pomezí darwinovského, technického i náboženského uvažování a tu stále palčivější a dosud nejzáhadnější otázku - jsme ve vesmíru sami? - dosazuje do kontextu lidské přirozenosti nejen v rámci historie, ale i na individuální životní úrovni. Uvědomit si sebe sama, osvojit si okolní podmínky a nakonec se zcela odevzdat technologiím, jimž sami většinou nemáme šanci porozumět. Můžeme aspoň fundamentálně porozumět fyzikálním zákonům vesmíru, kde se nešíří zvuk a gravitace funguje úplně jinak (ve vakuu samozřejmě vůbec), ale jeho podstata nám bude možná navždy unikat. Kubrick ji elegantně vztáhl na vyšší (snad božské, možná mimozemské) síly a vytvořil kulisu, která zdaleka nejpůsobivěji ze všech lidských výtvorů vystihuje jednak harmonickou valčíkovou krásu, jednak neúprosnou záhadnost a fyzickou, časovou i duchovní rozlehlost vesmíru. Lidstvo je se svou vlastní evolucí, která nás směřuje k mezihvězdným dálavám a současně nám reflexním kukadlem superpočítače Hala připomíná vlastní maličkost, jeho pevnou součástí. A nikdy jsem to osobně nevnímal tak mocně jako u tohohle filmu, který se zkrátka vymyká běžné kategorizaci. Zatímco většinu filmů charakterizujeme dle žánrů, národního a politického pozadí, kanonického vlivu na další tvorbu nebo uměleckého hnutí, za jehož popularity vznikaly, Vesmírnou odyseu prostě musíme dát do absolutního kontextu lidského přemýšlení o vlastním původu a nadpozemských silách. Co kdyby takový monolit Egypťany vedl při stavbě pyramid, která je i pro moderní vědce stále záhadou? Kubrick toho všeho samozřejmě dosahuje také proto, jak výjimečně ovládal filmovou formu. Celkem padesátiminutový prolog a epilog filmu jsou esenciální filmařinou vyprávějící obrazy a hudbou, přičemž využití dostupných efektů k důmyslné iluzi hlubokého prostoru (časté snímání venkovního prostoru z vnitřku vesmírných korábů, reflexní záběry) a rozebírání kruhového prostoru symbolizujícího strukturu děje mluví vlastním filmovým jazykem. I když se jedná a emočně odtažitý a spíš zenový zážitek, stejně na mě vždy doléhá situace úžasně minimalisticky ztvárněného Bowmana, jenž musí v chladnokrevné šachové partii s rebelující umělou inteligencí nechat svého lidského kolegu napospas vakuu. Enormně vytrénovaný kosmonaut to nedoprovází vzlyky a nadávkami, Kubrick prostě lpí na jeho tváři o trochu déle a i zde těží psychologické zlato ze svého “Kubrick Gaze” (který později Spielberg proměnil na pohled empatický a vázaný na odkrývání magického mimoobrazového prostoru). Osobně plně souhlasím s názorem, který jsem někde četl, totiž že v libovolném objektivním žebříčku nejdůležitějších filmů všech dob by Vesmírná odysea měla vždy okupovat to nejvyšší postavení. Není jen odrazem geniální Kubrickovy fantazie a tudíž okrajovým kultem. Je to definitivní filosofický a umělecký symbol divokých šedesátých let 20. století, který utvářela elita z NASA a hlavně objektivně nejlepší režisér historie. Jeho nadčasové myšlenky budou stejně poplatné, dokud se něco jako monolit skutečně neobjeví (takže možná navždy) a jeho absolutní vliv na režiséry jako Spielberg nebo Nolan bude v kinematografii postupovat krůček po krůčku ještě hodně dlouho. () (méně) (více)
Tak já nevím, co je na tom za klasiku nechat desetiminutový děj rozprsknout ve stavu beztíže a udělat tomu hezkou fasádu. Nezlobte se na mě, ale lidé se v historii už mnohokrát nedokázali ztotožnit s daleko jednoduššími filmy, než je tato odysea, na kterou loni volně navázal Malick Stromem života... ()
Ten film má doslova všechno – vesmírný vejlety, psychedelický halušky, klasickou hudbu, haluz hudbu, existenciální filozofii alá Friedrich Nietzsche, lyriku, epiku, futurismus, retro, humanismus, post-humanismus, obří mimina, vopice a já nevim co ještě. Spíš než o odyseu vesmírnou jde ale o odyseu skrze lidské smysly, a to pěkně alegorickou. Prostě čirá dokonalost, Stando! Nadčasová záležitost. ()
Legendární režisér Stanley Kubrick za svou kariéru stihl vystřídat prakticky všechny žánry, jedině na western z těch zásadnějších v Kubrickově kariéře nedošlo. I přes výrazné časové odstupy v rámci své tvorby ovšem stihl realizovat horor (Osvícení), historické drama (Barry Lyndon), válečné drama (Olověná vesta), komedii (Dr. Divnoláska aneb Jak jsem se naučil nedělat si starosti a mít rád bombu), erotický thriller (Spalující touha) či sci-fi. Kubrick sice ve své kariéře pendloval mezi žánry, vždy ovšem dokázal natočit minimálně jeden z nejzásadnějších filmů v rámci žánru. Osvícení je dodnes vyzdvihováno mezi nejlepšími horory, Olověná vesta mezi nejlepšími válečnými filmy a 2001: Vesmírná odysea se často nachází na seznamu těch nejvýznamnějších a nejmilovanějších sci-fi filmů. Kubrick se i tentokrát chopil silné předlohy (v tomto případě vtahujících krátkých příběhů Arthura C. Clarkea) a ve spolupráci s Clarkem sepsal a následně realizoval zásadní záležitost, u které existuje mnoho důvodů k odkazování novodobých tvůrců a který minimálně vyšlapal cestičku filmům jako první celovečerní Star Trek či Interstellar Christophera Nolana. V roce 1968 vznikl velmi zásadní filmový sci-fi milník, dost možná i ten nejzásadnější. Pořád ovšem není vyloženě přístupná. A to nejen díky faktu, že nejde o záležitost na úrovni Star Wars, Star Treku či Strážců Galaxie, ale filozofická cesta do vesmíru jde ruku v ruce s neobvyklým vypravěčským přístupem, kdy se dialogy ve filmu šetří jako se šafránem a různé sekvence místo dialogů doprovází spíše nepůvodní klasická hudba autorů jako Richard Strauss. 2001: Vesmírná odysea se tak rázem stává film, který primárně vypráví především obrazem, především i díky faktu, že na tehdejší poměry drahá sci-fi měla blíže k ryzímu uměleckému filmu, který nádherně předává skladbu motivů, varuje před potencionální nebezpečnou budoucností lidstva a přitom pořád spousty motivů představuje způsobem, které sází na diváckou interpretaci. Sem tam se pořád v jistých kruzích vtipkuje, že zajímavý začal být filmový svět až v roce 1977, kdy do kin dorazili právě původní Star Wars. Jenže i k těm dokázala Kubrickova Vesmírná odysea vystavit cestu, minimálně skrze revoluční praktické efekty a epické výjevy. V průběhu se ovšem skutečně nadhazují témata lidské evoluce, soužití lidstva s umělou inteligencí či právě potencionální funkčnost třetího druhu. Vesmírná odysea se v průběhu jeví prakticky až jako meditativní záležitost, kde výsledné docenění filmu záleží čistě na mentálním nastavení při jeho sledování. Člověk ovšem nemusí být Einstein, aby se při sledování jen nechal oslňovat vizuálními výjevy. Stejně jako prakticky každý Kubrickův film má 2001: Vesmírná odysea štěstí v tom, že se na ní zub času vůbec neprojevuje. Po několika zhlédnutích nepřestává být baletí let vesmírem vtahující, klíčem ke kultovnímu statusu Kubrickova mistrovského díla je fakt, že film víceméně předběhl svou dobu, skutečně dokázal ovlivnit celý žánr velmi výrazným směrem. ,,Vyprávění´´ celého filmu započne prakticky na prvopočátku lidstva, kdy až následně dochází na pohled na to, kam se vlastně lidstvo za miliony let posunulo. I zde platí, že je imaginace zcela volná a sám Kubrick řekl, že jeho cílem nebylo zodpovídat otázky, přesto se dá ve Vesmírné odyseje vyhledat i úvaha nad tím, zda pokrok nemůže paradoxně vést k zániku. Průměrný divák, který by se ke Vesmírné odyseje dostal proto, aby objevil tu slavnou kolébku moderní sci-fi, by mohl snadno Vesmírnou odyseu odsoudit jako přetažený film, který si svou dvě a půl hodinovou délku nedokáže obhájit a sází jen na hezké obrázky. Jenže to celé není jen o ideálním naladění, ale i o chuti ve Vesmírné odyseje něco hledat. Kubrick úmyslně nic neservíroval na stříbrném podnose a bez mentální hygieny v tomto případě nebyli koláče. Vesmírnou odyseu jde poté chválit v prakticky každé jednotlivé řemeslné složce. Praktické vizuální efekty si dle očekávání došli pro zaslouženého Oscara, alespoň nominací se nenechala zahanbit ani fenomenální výprava a navíc si Kubrick mohl po Dr. Divnolásce dojít pro druhé nominace za režii a scénář. Ne poprvé a ne naposled ovšem v tomto případě utřel a musel se spokojit s Oscarem za zmíněné efekty, které jsou především prací legendárního Douglase Trumbulla, který se do análů sci-fi žánru dokázal později zapsat i díky Blízkým setkáním třetího druhu, prvním celovečerním Star Treku či Blade Runnerovi. Stěžejní klíč k úspěchu byl v tom, že se Kubrick i tentokrát na place proměnil v naprosto perfekcionistu, který dbal na každou libovolnou složku. A i proto v součtu překvapí fakt, že se film dočkal jen 4 nominací, kdy měl minimálně nominacemi ovládnout všechny technické kategorie. Nejvíce tak při pohledu do minulosti zabolí absence nominace pro kameru Geoffreyho Unswortha či kostýmy, které si například v úvodu vytřeli zadek s původní Planetou opic, která do kin dorazila v přesně ten samý rok. Rotace zpracovaná pomocí obří odstředivky, realisticky přístup k efektům ohledně atmosféry ve vesmíru či jednotlivých modelů, bravurního design vesmírného monolitu, ikonického robota HAL 900 a také svěží přístup ke střihu, využívání přední projekce či praktických modelů. Šlo o poctivou práci, která je na výsledku neskutečně vidět. Nejsympatičtější je ovšem právě to, jak se 2001: Vesmírná odysea dočkává i po letech nových interpretací, rozdělování diváků i nástupu nových fanoušků. Diváky tak rozdělují pohledy na to, zda má pohled do budoucnosti vyznít tragicky či nadějně, zda skutečně pokládá základy pro svojí verzi toho, jak došlo k vývoji civilizace, co přesně stojí za poruchou HALA či zda náhodou nemá 2001: Vesmírná odysea s předchozím filmem Stanleyho Kubricka Dr. Divnoláskou společného něco víc a nejde o velmi volné duchovní pokračování. Na všechny tyto klíčové otázky jde ovšem z dnešního pohledu odpovědět pouze ,, možná ano, možná ne´´. Odpovědi totiž nedodala ani novelizace vytvořená samotným Clarkem, na všechny odpovědi nedokázali odpovědět ani knižní pokračování 2010: Druhá vesmírná odysea, 2061: Třetí vesmírná odysea a 3001: Poslední vesmírná odysea. A to je v pořádku. Každá zodpovězená otázka totiž nevyhnutelně směřuje k další otázce. Stejně tak bývají velmi často odpovědi neuspokojivé. Kubrickovo mistrovské dílo tak dodnes těží z toho, že neodpovídá na nic a jen ponechává diváka se vtahovat do opulentního audiovizuálního zážitku, kterému se za ta léta mohlo vyrovnat jen málo filmů. Opět se najdou tací pro které bude 2001: Vesmírná odysea jen pozérská podívaná pro lidé toužící po statusu intelektuálů, Kubrickova zásadní sci-fi ovšem skutečně není pro většinu. Minimálně pro tu většinu, která očekává velkolepou sci-fi řežbu, kde se budou ničit vesmírné raketoplány a planety. Pro tuhle cílovku skutečně 2001: Vesmírná odysea není, přesto je zajímavé sledovat reakce i u těch méně nadšených. Vesmírná odysea se díky tomu totiž ještě více jeví jako autorské a komplexní dílo, které přináší 100 různých chutí 100 různých diváků. A přesně takového záležitosti bývají právem tesané do kamene, právem se na ně vzpomíná a právem se jim následně vzdávají pocty. Mnoho filmů by bez existence 2001: Vesmírné odyseji vypadalo jinak, některé z nich by dost možná ani nevznikli. Kubrickova Vesmírná odysea se sice mohla až do premiéry původních Star Wars chlubit pozicí nejúspěšnějšího sci-fi, při rozpočtu 10,5 milionů dolarů si ovšem tehdy film došel pro zhruba 24 milionů dolarů. Čas ovšem rozhodl a 2001: Vesmírná odysea se dodnes řadí v mnoha kruzích mezi nejkultovnější, nejzásadnější a nejnádhernější filmy v dějinách kinematografie. Naprosto oprávněně! () (méně) (více)
Tohle je klasika, jeden z nejlepších sci-fi a filmů vůbec. ()
2001: Vesmírna nuda ()
Kino 4.8.2015: Keď tak nad tým premýšľam, je to trochu onania nad štýlom. Ale stále úchvatná a nadpozemská. Nepamätám sa, kedy mi naposledy tak často behal mráz po chrbte... 100% ()
Vesmírná odysea je dalším z té nepříliš početné skupiny filmů, které z hlavy opravdu nedostanete jen tak snadno; myšleno čistě v pozitivním smyslu. V dnešní době již naprostá sci-fi klasika se k mým očím a uším dostala teprve nedávno, což samozřejmě při té spoustě všeholičných názorů a ohlasů donutí člověka k tomuto filmu zaujmout předem nějaké stanovisko. Já snad zaujal to správné: nečekal jsem žádné akční orgie, ale filmovou báseň se vším, co k ní zkrátka patří. Pomalé, skoro až meditativní tempo snímku za více než častého doprovodu klasik vážné (Straussové tady jasně vedou) a kakofonické hudby, scény, kde je naprostá tma či jen velmi málo viditelného, a v kontrastu s nimi zase scény, které svým arsenálem použitých barev balancují na hranici kýče a vizuální slasti (ano, mám pochopitelně na mysli závěrečnou půlhodinu), scény, kde se kecá víc než dost, scény, kde se naopak nemluví vůbec, minulost kontra budoucnost. Vesmírná odysea je plná různých kontrastů, postupů a věcí, které by v drtivé většině jiných filmů vypadaly jako naprosto na hlavu padlé, ale je pravdou, že když se film posunul do závěrečné části "Jupiter and beyond the infinite", vůbec mi ona psychedelická cesta k monolitu nepřipadala do filmu kdovíjak nepasující, ba právě naopak: připadala mi vzhledem k předchozí "nebarevnosti" snímku jako přirozenost. Navíc ji považuji za jeden ze svých největších filmových audiovizuálních zážitků a rozhodně bych nelitoval toho, kdybych měl tu čest vidět ji v kině. Taky už chápu, proč právě na tento film údajně chodilo na konci šedesátých let do kin tolik feťáků. Úvodní titulky, průlety vesmírem za doprovodu Straussovy hudby, scény s HALem a závěrečná půlhodina naprosto odzbrojující. Vesmírná odysea je opravdu skvělý film, který rozhodně stojí za pozornost, jen si musíte dopředu ujasnit, co od něj vlastně očekáváte. ()
Jsem sci-fi fanda, ale tento snímek byl pro mě vyloženě nuda:( ()
Nádherný vesmírny film Stanleyho Kubricka pri ktorom máte pocit, že skutočne cestujete vesmírom a do uší sa vám dostávajú nadpozemské melódie J. Straussa. Film má neskutočnú vizuálnu stránku (aj dnes by obstála), nie to ešte na rok 1968. A navyše obsahuje veľmi kvalitný, precízny príbeh s ktorým som mal na prvý, druhý krát trochu nejasno v hlave. Stanley asi od nás divákov očakával priveľa. Celkom dosť zložitý príbeh pri ktorom treba rozmýšľať, ale vážne dosť, aby ste ho naplno pochopili. Ani jeden dialóg nie je zbytočný (niečo nechal Stanley na divákov aby si domysleli). Neviem či je to všeobecne známe, ale v tomto prípade bola kniha napísaná až po vzniku filmu. Autorom knihy je A.C.Clarke avšak za spolupráce Stanleyho Kubricka a jeho filmového scenára. Kniha práve vznikla pre to, aby sa vo väčšej miere spomenuli niektoré veci, ktoré divákom neboli až také jasné. ()
Reklama