Režie:
Oldřich LipskýKamera:
Vladimír NovotnýHudba:
Vlastimil HálaHrají:
Vladimír Menšík, Jaroslava Obermaierová, Josef Abrhám, Bohuš Záhorský, Stella Zázvorková, Jiří Steimar, Martin Růžek, Bedřich Prokoš, Josef Hlinomaz (více)Obsahy(1)
Lidé zde chodí pozpátku, koně skáčou přes překážky pozpátku, smrt se stává zrozením a naopak, při jídle vycházejí potraviny lidem z úst na talíř… Jen tak se může stát, že po dopadu se ostří gilotiny zvedne, odsouzencova hlava opět sedí na krku a odsouzenec – řezník Bedřich Frydrych obživne, neboli podle jeho vlastního komentáře „se za poněkud zvláštních okolností narodí“. Pozoruhodná na Happy endu ovšem zůstává hlavně základní myšlenka pracující s tím, že zpětným chodem se divák dopracuje ke zcela protikladnému vnímání původního významu: rozřezávaná manželka je „složena“, smrt se jeví jako zrození, pohřeb tchána jako „doručení“ v rakvi… Především se však tragický – a banální – příběh podváděného manžela-vraha mění v nevšední komedii s dobrým koncem. (KVIFF.TV)
(více)Videa (2)
Recenze (443)
Tuzemského diváka (jako mě) potěší, že i v našem malém státečku se v období české nové vlny točily i takhle výtečné a originální filmařské kousky jako právě experimentální snímek Oldřicha Lipského s příhodným názvem Happy End. Vše se mi zde líbilo a náramně to do sebe pasovalo. Od prazvláštního šibeničního zrození, přes vyndávání zákusků z úst, či zabaleného tchána až po veřejné topení milence atd. Scenáristicky je to pěkně promyšlené, aby dialogy pozpátku zněly co možná nejvtipněji. Zkrátka film, u kterého zvedám oba palce nahoru, protože si to bezpochyby zaslouží. ()
Muselo dát makačku celý ten film vymyslet pozpátku i dopředu, aby dával smysl tím i oním směrem. Plyne z toho množství vtipných scén, kdy ty posunuté dialogy dávají zcela jiný význam ("Netlačí vás ta lavice?"). Zpočátku jsem se snažil sumírovat si děj pozpátku, když je pozpátku vyprávěn, než mi došlo, že tenhle pro nás lineární děj je nedůležitý a tvůrcům šlo hlavně o tu zpátečku a na ní se vyřádit. Což se jim skvěle povedlo. A popravdě, i v této komediální a experimentální zkratce dokázali velmi dobře postihnout charaktery některých postav, což vážně klobouk dolů. Ale přece jen některé pasáže mne nudily, vlastně se opakovaly a nic nerozvíjely ani jedním směrem a nic nového jsme se nedozvěděli. Jsem rád, že jsem viděl pana Štercla, i když tady neměl moc velkou roli. Zjistil jsem, že dělat z Obermairové tehdejší feme fatale při jejím objemu zadku a tlustých nohách nebylo možná zrovna to nejlepší rozhodnutí (i když očima mrká skvěle). Tak nějak mne překvapil konec, kde jsem čekal alespoň úvodní titulky nebo nějaký nájezd, jak prostě filmy začínají. Mimochodem, rád bych vyzdvihl i kameru, některé scény (třeba svatební hostiny a těch skleniček v lajně) jsou dokonalé a dokonce vytvářejí často bonus navíc. A moc mne pobavilo, jak lidem z úst vypadávají koláčky. :) A ještě jedna poznámka - na tomhle filmu je vidět, jak to dopadne, když někdo geniální předběhne dobu a neocení ho ani jeho současníci podobného umění znalí. ()
Důkaz o tom, že česká filmová pokladnice skutečně může schovávat znamenité perly! Někomu se může jevit svou kriminální zápletkou morbidně, ale v tom je právě to kouzlo, protože celý film jde pozpátku a v podstatě dává smysl v obou směrech! Absurditu podtrhují právě ony interpretace obrácených scén. Například ve scéně, kdy při chronologickém přehrání porcuje Vladimír Menšík svoji mrtvou manželku do kufru, ji naopak zde, v oné reverzní podobě, skládá dohromady. Každá scéna, tak dostává naprosto jiný rozměr a působí o to víc komicky. Vůbec bych takový experiment za minulého režimu v českém filmu nečekal, klobouk dolů pane Lipský! ()
Roztomilá hříčka s příjemně krátkou stopáží. Protože kdyby to natočili Amíci jako tříhodinovej epos, jak mají ve zvyku, nebylo by to stravitelné. Takhle je to velmi příjemná podívaná, o které budete ještě dlouho přemýšlet. Happy End vyžaduje zvýšenou pozornost, protože v opačně pojatém ději se i dialogy odehrávají pozpátku a jestliže otázka následuje až za odpovědí, můžete se snadno ztratit v ději. Přesto i v tomto pořadí, kdy cítíte logickou návaznost, občas i v opačném sledu vykrystalizuje z dialogů kouzelná hříčka, nad kterou jen žasnete; scénář musel dát nepochybně dost práce. Scéna, kdy žárlivý manžel likviduje byt a milence své ženy, je odkazem k němé grotesce. V 60. letech by to byla otřepaná scénka, ale v tomto pojetí je neodolatelná. A nakonec, je příjemné podívat se na mladou Jaroslavu Obermaierovou v době, kdy ještě nehrála uštěkané domovnice. ()
Galerie (6)
Zajímavosti (7)
- Tesne pred svadobnou scénou sa Bedřich (Vladimír Menšík) a Júlia (Jaroslava Obermaierová) zobudia s iným oblečením, než mali na sebe deň "po". (Marek1991)
- Poslednú klapku snímky si Jaroslava Obermaierová (Júlie) zobrala domov ako pamiatku na jej prvý film a dodnes ju má ako dekoráciu na stene svojho bytu. (Raccoon.city)
- Scéna, kde plavci vďaka spätnému chodu premietačky vyskakovali z vody, bola použitá už v krátkom filme Žofínska plaváreň (1898). (Raccoon.city)
Strašně milej film, jsem okouzlen. Ten námět sice není tak úplně původní, protože se stejnou myšlenkou - vyprávět příběh svého hrdiny pozpátku od smrti po narození - přišel už v roce 1922 F. Scott Fitzgerald ve své povídce "The Curious Case of Benjamin Button", proslavené díky stejnojmenné filmové adaptaci z r. 2008 s Bradem Pittem v titulní roli. Ono je ale ostatně možné, že ani Fitzgerald nebyl první, kdo tento námět přivedl na svět - Lipského komedie je však unikátní tím, jak je tento nápad zpracován. Celý ten hvězdně obsazený film - s podobně nostalgickým retro lookem à la Kachyňův mladší snímek "Lásky mezi kapkami deště", kde si mj. též Menšík zahrál hlavní roli - je okouzlujícím způsobem nápaditý v tom, jak dovedně pracuje s obrácenou posloupností replik postav a jednotlivých obrazů puštěných pozpátku. Z banálního příběhu jedné dvojité vraždy ze žárlivosti tak vznikl jeho obrácením naruby naprosto unikátní filmový počin, který nemá nejen v dějinách naší kinematografie obdoby, a neznám druhý podobný film. Bože, ještě teď se směju, když si vzpomenu na nefalšovanou hrůzu vypravěčova voiceoveru, líčícího nesnáze s odstraněním nesmrtelné manželky záletnice. V tomto ohledu mi mimochodem ten film přijde prostě geniální, že vlastně končí i začíná dvojitou vraždou, a jsem z toho zcela ohromen, jak strašně promyšlený ten scénář je. Pár věcí mi tam sice maličko nesedlo (například několik scén, v nichž byly repliky herců puštěny na rozdíl od zbytku filmu skutečně pozadu, a nebylo jim tak rozumět), ale jako celek přijímám tento film s velkoryse nadšením diváckým přijetím, protože mě osobně zcela a naprosto dostal. Spoustu Lipského známějších filmů osobně moc nemusím, ale tento klenot ze zlatých šedesátých považuji za jeho filmový majstrštyk par excellence - i kdyby nenatočil nic jiného, tímto filmem by u mě měl navždy zajištěn hluboký respekt. UPDATE 3.12.2021 - Znovu viděno po letech a kupodivu už to u mě tak nefungovalo jako kdysi. Jednak si nově myslím, že jakékoli srovnání s Benjaminem Buttonem je v případě Happy Endu totálně mimo (mnohem větší podobu Happy end vykazuje s Noého Zvráceným, když už tedy chce člověk mermomocí hledat podobné filmy), a jednak jsem si u toho celou dobu lámal hlavu, z jaké pozice to vlastně vypravěč komentuje? Protože aby mohl vidět vlastní smrt a nezaujatě ji i pozdější události interpretovat jinak než byl jejich skutečný význam (na čemž je založena většina komiky toho filmu jako taková, nikoli tedy na samotném retrospektivním vyprávění děje), to mi prostě hlava nebere (podobně jako jsem nikdy nepochopil ten známý text na hřbitovech Čím jste vy, byli jsme i my, čím jsme my, budete i vy, protože opět - kdo a z jaké pozice to pronáší?). Happy end určitě není jediný film, v němž by duch komentoval své minulé já, které už nežije - napadají mě třeba snímky Lolita nebo Muž, který nebyl, ale tam to prostě dává smysl v tom, že to komentuje jakoby z nebe, kam se odebrala jeho duše, kdežto v Happy endu je to jinak, protože ten film končí tak, že z hlavní postavy se stalo šťastné malé dítě - a přitom celý film komentuje hlas dospělého Menšíka! Takže to vlastně nedává smysl, když se nad tím člověk zamyslí, ale jinak mi rozhodně nápad na ten film přijde jako geniální, a samotný scénář je úžasně nápaditý, a celý ten příběh by mě bavil, i kdyby byl natočen klasicky chronologicky, protože by zase měl kouzlo starých soudniček (jejichž poetikou se podle mě Lipský určitě inspiroval). Přesto mě to nanovo už tak neoslovilo jako kdysi - je to asi kvůli tomu, že ten humor mi nepřijde zas tak moc legrační, ale pokud jde o tu retrospektivní formu, tak tu stále velmi obdivuji a považuji ji za sympaticky odvážný počin. () (méně) (více)