Režie:
Paweł PawlikowskiKamera:
Łukasz ŻalHrají:
Joanna Kulig, Tomasz Kot, Borys Szyc, Agata Kulesza, Cédric Kahn, Jeanne Balibar, Adam Woronowicz, Adam Ferency, Dražen Šivak, Slavko Sobin, Aloïse Sauvage (více)VOD (1)
Obsahy(1)
V období budování stalinského Polska, ale také moderní západní Evropy se odehrává příběh velké osudové lásky zpěvačky Zuly a skladatele Wiktora. Nedokážou žít spolu, ale zároveň se fatálně přitahují a nevydrží být bez sebe. V kulisách Varšavy, Berlína a Paříže zní jazzová a folklorní hudba a Zula s Wiktorem rozehrávají nádhernou, ale hořkou baladu, svoji vlastní studenou válku. Kunderovsky laděným milostným eposem navazuje Pawel Pawlikowski na úspěch oscarové Idy. Za dílo nabité elektrizující hudbou i obrazovou krásou byl na festivalu v Cannes odměněn Cenou za nejlepší režii. (Aerofilms)
(více)Recenze (178)
Po dopozeraní filmu som mal nepríjemný pocit. Obaja museli sa prispôsobiť v závere sa zmieriť s ich osudom. Koniec je otvorený a divák ma možnosť si príbeh domyslieť sám. Ja som tomu chápal ako únik pred realitou a veriac, že na druhej strane mimo pozemského života, kde neexistuje krutosť a žiaľ, budú obaja nakoniec spolu a šťastný. Silný príbeh, ktorý prináša zvláštne pocity a za ne ďakujem Pawlikowskemu. 75% ()
Sakra dlhych 90 minut po ktorych mi zostali fakt zmiesane dojmy, ale nie v prilis pozitivnom svetle. Vyborni herci, zaujimavy pribeh, ale drtiva vacsina filmu bola pre mna nepodareny noir a priserna nuda. Proste nesadlo no. ()
V snímke dominuje hudba, či už sa jedná o ľudovú, alebo jazzovú. Ústredná dvojica je zaujímavá, Tomasz Kot asi nebol viac šarmantný ako v tomto filme. Čiernobiely 4:3 obraz navodzuje správnu atmosféru, či sa už jedná o dobu alebo pocity postáv. Celé mi to prišlo ale také obyčajné, samozrejmé a trochu aj nepochopiteľné, prečo nie sú spolu, keď sa tak milujú? Je to také kvázi artové, má to nejakú dušu a posolstvo, ale u mňa to až tak nefungovalo. 7,3/10 ()
Polská kinematografie je v současné době o několik tříd výš než ta česká, což dokázal i tento snímek Pawla Pawlikowského, který sice nedosahuje tak mimořádných kvalit, jako jeho Ida, ale i tak se jedná o snímek vysokého evropského standardu. Film mě dokázal vtáhnout, a to i přesto, že nepochybně zajímavé téma je zpracováno poněkud útržkovitě, čímž utrpěla především psychologická hloubka hlavních postav, do nichž jsem se tak nevcítil natolik, abych s nimi jejich osudy opravdu silně prožíval. Je to tak především zajímavá, a hlavně po vizuální a hudební filmařské stránce povedená podívaná, která zároveň přístupnou formou dává nahlédnout do složitostí světa rozděleného železnou oponou, i když opět jen poměrně zkratkovitě. Pro mě až překvapivě silnou stránkou tohoto filmu je zpodobnění polského folklóru, který jsem až dosud moc nemusel, nejsem ostatně ani přílišným vyznavačem lidové hudby vůbec. Zde je však polský folklór předložen tak přitažlivým způsobem, že se stal i pro mě opravdovou lahůdkou a zbavil mě tak jednoho z mých předsudků – i za to můj dík. ()
Zajímavý příběh a v podstatě nemám žádné výraznější výhrady, ale mezi ústřední dvojici mi chyběla jiskra, takže jsem tomu úplně nevěřil. ()
Bardzo, bardzo ładne, panie Pawlikowski. Film zapierający dech w piersiach. ... A teraz po našem. Nehledě na zdánlivě jednoduché výrazové prostředky je film velmi rafinovaně vybudovaný. Stačí se jen podívat na nevyzpytatelnou tvář Zuly, z níž nejdou většinou vyčíst žádné pocity či emoce. A pokud ano, tak to stojí za to. ()
Pro tohle mám kinematografii rád. Protože nám naše soukromé sračky převede do formátu pohyblivých obrázků. Sice je přesadí do jiné doby a obalí je odpornou ideologií, parchanty všeho druhu a podobnými záležitostmi, ale zachová tam to, v čem se najdeme. Životní příběh Hannibala Lectera není takové maso, jako studená válka našich životů. Chce se mi zvracet a nevidím východisko. ()
Famozne zobrazenie autentickeho milostneho pribehu.Film skače v čase,v rokoch a odohrava sa roznych europskych metropolach.Vela veci sa vo filme stane mimo platna a režiser tak nuti divaka si niektore veci len predstavit a domysliet ako sa odohrali.Pawlikowskemu vyšlo aj herecke obsadenie,Joanna Kulig dobre hra aj spieva a vyborny je aj Tomasz Kot v ulohe Wiktora.Podobne ako v Ide aj tu je skvela čiernobiela kamera.Pawlikowski milostny pribeh zobrazuje realisticky a uveritelne.Dôležitu rolu vo filme hra aj hudba,či už je to polsky folklor,francuzsky jazz či rokenrol v nočnom klube.Studena vojna je krutym pribehom nenaplnenej lasky,ktora trva od roku 1949 do roku 1964.Melodramaticky zaver je vynikajuci,vratane posledneho zaberu.8/10 ()
Studená vojna pôsobí ako hudobné vystúpenie prerušované občasnými výstupmi postáv, ktoré sa správajú ako nesvojprávni mešugáči. Keď sa človek konečne začne akotak chytať na tú nemastnú-neslanú melodrámu, zase prichádza hudobné číslo, ktoré celú milostnú linku pošle do hája. Čo ale Pawlikowskemu musím uznať sú nádherné zábery zasneženého Poľska. Bol by z neho vynikajúci fotograf. ()
Pawlikowského monochromatická vzpomínka na rodiče na studenoválečném podkladě, která mě odpálila až někam za hlediště. Żalovu obrazovou kompozici plodící kontrasty jak rudé vykřičníky jen tak z hlavy nevymetu. ()
Jo, první část názvu tohoto polského snímku; Studená vystihuje můj obecný názor na něj: nechal mě dokonale chladným. I když jsem asi měl, tak jsem bohužel necítil žádné emoce, na ústřední dvojici a jejich podivném vztahu mi taky vůbec nezáleželo a i přes to, že stopáž filmu nepřesahuje ani 90 minut, tak mi připadalo, že sleduju pomalý tříhodinový flák a málem jsem ho nudou nedokoukal. Bohužel ani ke konci si Studená válka nezískala mé sympatie a pouze díky zajímavému zpracování, neurážejícím hereckým výkonům a nikterak špatné režii si ode mne nakonec těsně odnese tři hvězdy. 45% ()
Studená vojna bola oveľa viac o láske ako o studenej vojne. A film o láske bol viac o tom, ako sa režisér snažil divákom vysvetliť, že medzi hlavnými hrdinami bolo neoddeliteľné puto, a ako sa mu to nepodarilo. ()
Tak trochu jiný příběh velké lásky, než na co jsem u romantických filmů zvyklý. Vlastně je to možná poprvé, co vidím osudový milostný vztah znázorněný jako něco patologického, co táhne ty dva jako balvan do hlubin zmaru a dává vyniknout spíš negativním rysům jejich povah. Z hlediska námětu i filmařských postupů je to retro, ale takové, za něž by Hřebejk upsal svoji duši třeba Zemanovi. Děj uhání neustále vpřed a neztrácí čas nějakými vysvětlovačkami či psychologickými sondami, přitom je dokonale přehledný a srozumitelný. Často si pomáhá jen drobnými odkazy, náznaky, ale přesto toho dokáže říci obdivuhodně mnoho – jak o svých hrdinech, tak o různých dobových proměnách. Polská Jessica Chastain hraje jako o život a její milý, byť je to - záměrně – tak trochu chcípáček, jí zdatně sekunduje. V kategorii směšně tragických filmů jsem sice viděl už i lepší kousky (Birdman!), ale jako jízlivě neromantická romanťárna hledá Studená válka jen těžko konkurenci. 80 % ()
Pěkně natočené a zahrané, krásná kamera (ta černobílá má prostě něco do sebe!), hezké lidové písně... ale celé to na mě působilo strašně chladně, studeně... a těch deset let proletělo nějak moc rychle... ()
Forma vítězí nad obsahem. Je to ohromná škoda, protože lépe vizuálně natočený film jsem fakt dlouho neviděl. Je to jako bych se ve filmu vrátil o 50 let, ale k tomu všemu dobrému. Ten obsah? To chvílemi se ztrácíte, nevíte hodně často proč. Proč tak jednají, ale nevadí ta forma to fakt válcuje, že to je skvělý zážitek. ()
Režisér, který umí do příběhu zakomponovat folklór, je prostě borec. Taky má talent na výběr herců, neokoukaných a zajímavých typů. Hloubky Idy to ovšem nedosahuje. ()
No kdyz tady ctyri i pet hvezdicek...za co???? Davam dve za hudbu, pribeh je tuctovy... ()
Láska jedný polský plavovlásky, v několika momentech v čase, kdy se neustále potkává a znovu loučí na obou stranách železné opony. Esence zničujícího vztahu, kde milenci nemohou žít bez sebe, ale ani spolu - koncept femme fatale dovedený do extrému. Dobové zasazení má silně Kunderovskou atmosféru na pozadí folklórních písní, které se postupně překlopí do jazzu a jiných žánrů, s motivy udavačství, emigrace do Paříže, a i celkově se film nese v nesnesitelné lehkosti bytí 50.a 60.let minulého století. Velmi dobrý ženský herecký výkon, pěkné obrázky černobílé kamery, jenže moje výtky jsou obdobné, jako u předchozí Idy. Pawlikowski příliš brousí svůj artový drahokam, ale přitom ostřejší hrany by scénáři jen prospěly k živelnějšímu pojetí, které zde přichází až v brutálním závěru. ()
Zaujímavý príbeh z umeleckého prostredia v povojnovom Poľsku, kde skupina mladých ľudí sa rozhodla vzkriesiť folklórne umenie na podklade prostého vidieckeho ľudu a ich tradícii. Dobre vymyslené aj dejovo pôsobivé. Na škodu čiernobiele prevedenie, hlavne pre výber kostýmov, kde je pôsobivá dekorácia ľudových krojov prepojené s choreografickým majstrovstvom. Skvelý ťah réžie je prepojenie folku s Jazzom, kde bol tento zámer veľmi dobrou voľbou. Zaujalo a povznieslo viac, ako strnulé a malo poetické pôsobenie bez patričného citového podvedomia dvoch hlavných umelcov v melodramatickom v chladnom atribúte. ()
Chlad vystihuje nejen válku, ale i vztah ústředního páru. Pawlikowski tak pečlivě skládal překrásné černobílé obrázky, až se mu tam nevlezla žádná láska. Stejně jako u Idy je to nádherně, vrcholně artisticky natočené prázdné nic. Každý záběr jako dokonalá bublina, kterou se zájmem pozorujete, dokud nesplaskne a nic po ní nezbyde. ()
Reklama