Režie:
Jiří MenzelKamera:
Jaromír ŠofrHudba:
Jiří ŠustHrají:
Václav Neckář, Josef Somr, Vlastimil Brodský, Vladimír Valenta, Alois Vachek, Ferdinand Krůta, Jitka Bendová, Jitka Zelenohorská, Naďa Urbánková (více)Obsahy(1)
První celovečerní film režiséra Jiřího Menzela Ostře sledované vlaky vznikl v roce 1966 podle stejnojmenné novely Bohumila Hrabala. Po povídkovém filmu Perličky na dně a krátkých hraných snímcích Fádní odpoledne a Sběrné surovosti je i tento film dokladem nesmírné obliby, jíž se Bohumil Hrabal těšil mezi mladými umělci. Přepis útlé novely se vyznačuje na svou dobu originálním spojením nepatetického líčení okupačních let, jak se projevují na malém venkovském nádražíčku, a soukromých trablů jednotlivých hrdinů. Film ve své době vzbudil mimořádnou pozornost doma i v zahraničí, hlavně pro něžný i drsný humor, který prostupoval příběh o nelehkém dospívání mladého železničáře, i pro neobvyklý pohled na válečné dění. Snímek získal mnoho domácích i mezinárodních cen, mezi nimi i druhého Oscara pro naši kinematografii. Jako jediný zástupce naší kinematografie byl zařazen i mezi sto nejlepších filmů světa. Znovu budete mít možnost posoudit míru hereckého talentu Václava Neckáře, který v tomto filmu vytvořil svou první filmovou roli. Z dalších výborných hereckých výkonů připomeneme výpravčího Hubičku v interpretaci Josefa Somra, přednostu stanice v podání neherce Vladimíra Valenty, lidsky hřejivou paní přednostovou Libuše Havelkové a Vlastimila Brodského v roli kolaborantského rady. (Česká televize)
(více)Videa (1)
Recenze (489)
Oscarová koláž na téma ztráta panictví v Protektorátu nikdy nebyla mým filmem snů. Vždycky mě deprimovala ahistoričnost kostýmů a líčení všech těch Urbánkových, Bendových, Zelenohorských, Fialových a spol. Naprosto mimózně působí všechny ty scény z fotoateliéru, kde na pozadí zní slavný šlágr z operety Na tý louce zelený. Neckář je sice príma nezralý, Somr zase obšourník a Ježková klasicky na zabití, ale takový Protektorát zkrátka neznám a nevěřím té iluzi ani minutu a pokud do těch solitérních výstupů suverénně nakráčí Brodský s těmi svými proříšskými proslovy, je to jak z jiného filmu, který měl natočit někdo jiný a úplně jinak. ()
Film úsměvný i vážný..tyto dvě složky nejsou vůbec separovány, ve snímku podle novely Bohumila Hrabala dochází k jejich fúzi, a to tím nejlepším možným způsobem. Jiří Menzel s citem natočil dílko, které ukazuje, že i na pozadí války probíhá normální život..život se všemi radostmi a strastmi všedních dnů. Herecké výkony v popředí s Václavem Neckářem, Josefem Somrem a Vlastimilem Brodským jsou..nepopsatelné, přirozené. Jakoby to sami herci ani nehráli. Ve filmu se nachází tolik úchvatných momentů, že jedno oko nemůže zůstat suché. Od "razítkování zadečku" až po "sabotáž". Získání sošky Oscara byla snad jen formalita. Vždyť se jedná o jeden z nejlepších filmů nejen české kinematografie. ()
Spolupráce Hrabala a Menzela má na svědomí několik titulů, které patří k tomu vůbec nejlepšímu v českém filmu. Václav Neckář je jako nesmělý elév Hrma dokonalý, Josef Somr se jako výpravčí Hubička proslavil razítkovací scénou (při jejímž natáčení vůbec nebyl) a Vlastimil Brodský byl zajímavě obsazen proti svému obvyklému typu, aby nám mohl krásně zdůvodnit německý strategický ústup na všech frontách. Krásný film! ()
(1001) Nevím, jestli zrovna tohle je vhodné místo pro ventilaci těchto pocitů, ale v posledních několika týdnech jsem si uvědomila, že jsem neskutečně alergická na Miladu Ježkovou. A čím víc se dívám na ty protivné a hloupé ženštiny, které představuje, tím víc mám dojem, že ji režiséři strašlivě nadužívají. A co se týče filmu samého: Mám dojem, že jaksi "rozumím" záměru, ale celé to sledování vůbec neplyne tak lehce, jak by mělo. Závěr to čekání trochu ospravedlní, ale jak říkám, trochu. Mimo něj mi skutečně skvělá přijde jenom scéna, ve které jde Miloš za paní přednostovou do sklepa. ()
Tragikomická groteska o sexu a smrti. Natolik chytrý film, že je podle mě nutné si o něm něco přečíst, aby člověk docenil, o jak výjimečnou podívanou se jedná. Zajímavě o tomto filmu například píše Josef Škvorecký ve svém textu "Jiří Menzel a historie Ostře sledovaných vlaků" z r. 1982, který všem divákům tohoto filmu vřele doporučuji. S podnětnými poznámkami o tomto filmu se lze rovněž setkat například v knize Jana Žalmana "Umlčený film" z r. 2008. Osobně se obávám, že při povrchním zhlédnutí (navíc v kombinaci s neznalostí Hrabalovy předlohy) nelze odhalit všechny kvality a symbolické roviny tohoto filmu, který bezesporu patří k vrcholům české nové vlny. ()
Galerie (30)
Zajímavosti (74)
- Natáčení probíhalo od konce února do konce dubna v roce 1966. (kapsomut)
- Scéna, v níž jde Miloš Hrma (Václav Neckář) za paní přednostovou do sklepa, se natáčela dvakrát. (kapsomut)
- Na jaře roku 1968 přišel Jiřímu Menzelovi do pražských Strašnic tento dopis z New Yorku (zkráceno): "Milý pane Menzele, (...) od té doby, kdy jsem s Vámi mluvil telefonicky za té Vaší předešlé návštěvy u nás, jsem jen pár dní na to spatřil vaše VLAKY - dávno před tím, než vyhrály v Holých Vodách Oscara. Musím Vám odporovat v tom, co jste mi tehdy říkal, že je to špatnej film. Velice mne dojal, pobavil a rozčílil. Myslím, že je to film překrásnej, a při tom někde nějak chápu, že jste s ním nespokojen. Zdálo se mi že, má místy, hlavně v první třetině či tak, kapku vadný rytmus. Jako kdyby se Vám bylo nepodařilo vyvážit a dokonale proplést souběžné podlinie osobních dějů, než později splynou v jedinou. Měl jsem pocit improvisace, která nevyšla, nebo jejíž okraje byly roztřepené. Připadalo mi, že byste některé chvíle v té první části (nikoli prolog, který je nádherný) byl chtěl přetočit nebo dotočit - ale nemohl jste, snad z produkčních či rozpočtových důvodů. Jsem vedle? Možná, že mi hlavně vadí jeden herecký výkon, a ten že mi v těch začátcích překážel. Mluvím o přednostovi stanice. Když jednou to ptactvo nakrmí, což dělá neodolatelně, tak si už nevrzne. Přestal jsem mu věřit. Byl jako ze starejch českejch filmů z třicátejch let. Ale všechno ostatní je skvost. Postava hrdiny a její vývoj a růst, Brodský na tom úchvatném pitomém autu bez gum, všichni ostatní herci a herečky - smutná noc lásky u strýce fotografa -- příšernost a dada tragikomedie sebevraždy, kterou jste nádherně vyvrcholil svým deprimovaným medikem či doktorem... báječnej výkon. No a ovšem poslední díl filmu, s tou lehounkou srandou, s jakou náš konečně zmužnělý Romeo provede jakoby ve snu a s úsměvem děcka tu sabotáž, ten camusovskej absurdní kulomet co ho zaštěká k smrti, a ten apokalyptickej výbuch s vichřicí, co přižene tý holčičce průkaznou čepici -- když si představím, jak je to vše kraťounký a napařený jak jelito filmovou pravdou, bez fórů, bez parády, bez 'dramatických komentářů' a ozdobenin -- tak vám hned udílím svého ušmudlaného osobního Oskaříčka, o kterém nikdo neví, ale já jej z duše myslím. Děkuju. (...) Ze srdce Váš, a doufám na shledanou, Jiří Voskovec." (NIRO)
Reklama