Režie:
Svatopluk InnemannKamera:
Karel DeglHrají:
Karel Hašler, Marie Šponarová, Zora Morenová, Bedřich Bozděch, Antonín Novotný, František Jäger, Miroslav Svoboda, Mila Dolly, Gustav Hilmar, Bedřich Vrbský, Adolf Jerger, Alfred Rittig (více)Obsahy(1)
Osudy českého vlastence podněcujícího protirakouský odpor v letech I. světové války. Karel Hašler v částečně autobiografickém příběhu laděném na silně vlasteneckou a národní notu, která byla částí diváků přijímána s bezmezným nadšením. Písně: "Svoboda je svoboda", "Ta naše písnička česká", "V císařské zahradě", "Kdyby tak tatík Žižka vstal". (oficiální text distributora)
(více)Recenze (17)
Jednoduché poselství o odvaze a vlastenecké lásce. Pár pěkných písní a nepříliš povedená zápletka. Zajímavé jako sonda do minulých časů. ()
Na svou dobu šlo o poměrně dlouhý film, něco snad kolem 105 minut čítala jeho stopáž. Nicméně i tak se film i přes některé své drobné neduhy celkem povedl, šlo v první řadě o poeticky zbarvený film, naladěný na tehdy silně vlasteneckou a národní notu. Jednalo se vlastně, když to tak řeknu o jakousi Hašlerovu autentickou autobiografii, tedy něco jako jeho vlastní životopis. Osudy českého vlastence, podněcujícího proti-rakouský odpor v době 1. světové války. Co je zajímavé, tak asi to že sám K. Hašler si k tomuto snímku napsal scénář, jednalo se vůbec o jeho první zvukový film a zároveň asi i o jeho nejspěšnější, co se týče jak zmíněné hlavní role tak i role zpěváka. Písně jako "Svoboda je svoboda", "V císařské zahradě" a hlavně šlágr "Ta naše písnička česká", byli nepřekonatelné a opravdu pamětihodné. Navíc za krásnou starou Prahu, a za její nezapomenutelnou, nádherně a kouzelně vyzařující atmosféru dávám přeci jenom o jednu hvězdičku více. ()
Hlavní předností jsou autentické záběry Karla Hašlera. Scénář je bohužel slabý, stopáž zbytečně dlouhá. ()
Fascinující. Je to zábavná změť klišé a vlasteneckých frází – tuhle Vltava, támhle legionář, tady keťasové, tři sta let jsme trpěli a tatík Žižka se na nás dívá... Je to schematické, špatně zahrané, sentimentální a místy směšné. Zároveň si to docela zajímavě hraje třeba se střihem a samozřejmě s hudbou. Ovšem nejpozoruhodnější je pro mě mezi tím vším Hašlerovo monstrózní sebevědomí. ()
Len za toho milého důstojného pana Hašlera.. ()
Hudba, jako nástroj k národní revoluci. Podněcování k češství a silná vazba k tradicím, do kterých Habsburkové na několik staletí zatloukli klín. Film se vyhýbá jasným politickým plánům, jde pouze o to, svobodně zpívat a hrát. Jaká je to tedy revoluce. Buržoazní? Bolševici měli jasný cíl, zašlapat všechny nepřátele a poslušně tajtrlíkovat před politickým masovým vrahem Stalinem. Tito "revolucionáři" šli do všeho bez konkrétního plánu. I když ve filmu vlají vlajky USA a Velké Británie, projev oddanosti k rodné vlasti je zde silnější, než v agitkách zarudlých, kde je oslavován Sovětský svaz. Zde je oslavována česká píseň, která v každém Čechovi vyvolá touhu po činech. Minimálně touhu po tanci nebo po hvězdičce navíc. ()
Hašlerův velkolepý pomník sebe sama. Náladotvorná atmosféra měla nepochybně svůj smysl na počátku třicátých let, dnes z toho všeho zbyla jen nesnesitelně patetická rekapitulace hroutící se monarchie, v každém záběru proklamovaný vlastenecký zájem "o věc" a do hry vtělený Hašler s širákem na stranu a kytarou v ruce. ()
Ať žije pokleslý nacionalismus. ()
Buditelská protirakouská agitka. 1) Buditelský (o dvacet let později by to byl budovatelský) film si napsal 51letý Karel Hašler (scénář, hudba, písničky, zpěvák, herec, jindy též spisovatel, scénárista a režisér). 2) Působivé songy v neméně působivém Hašlerově podání dokumentují písničkářskou tradici v Čechách. 3) Hašler, jak je patrno, nebyl valný herec ani interpret. Psal však překrásné písně, jejichž texty souzněly s národním cítěním doby a jejichž chytlavé melodie si, cucajíce hašlerky, pobrukujeme i dnes. 4) Volání zoufalého národa, který vidí sám sebe jako oběť dějin, přináší snad nejznámější song: Ta naše písnička česká / ta je tak hezká tak hezká / tak jako na louce kytička / vyrostla ta naše písnička / Až se ta písnička ztratí / pak už nic nebudem mít / Jestli nám zahyne, všechno s ní pomine / potom už nebudem žít. 5) A stejně to moc dobře nedopadne: Zítra večer budou všichni schytáni. ()
Tento film je cenny predevsim diky pisnickam, ktere zpiva Karel Hasler. Jinak Pisnickar je film vlastenecky natolik silne, ze az zavani propagandou. Po obsahove strance a predevsim technicke je film spise podprumerny. ()
Jsem váš člověk: Víte o zítřejší schůzce Revolučního výboru v Šárce? __ Tedy, s výjimkou poslední půlhodiny jsem viděl pouze úryvky, ovšem tak laciná čs. nacionalistická a lidovědemogratická agitka byla k zblití. Podlí, neschopní, zhýralí rakouští důstojníci, policisté a úředníci (pobrukující si nanejvýš Straussův valčík) v. prostí, zdraví Češi, zchudlí pod cizí vládou, k povzbuzení si stále prozpěvující ten uslintaný cajdák Ta naše plísnička česká. Některé obrázky by se v 50. letech ani nemusely předělávat. Legrační. __ Ano, lid se již nedá udržet! _ Jeníkúú!! Jsme všichni svobodni! ()
Jen snaha a dobrý úmysl nestačí, je třeba i umět. Celkem zajímavý námět by ale nesměl skončit u všeumělce Hašlera a režiséra Innemanna. Hašler nebyl ani dobrý herec, ani zpěvák, o scénáristovi ani nemluvě. Příšerný konec tomu nasadil korunu. V rámci žánru za 2. ()
Šlo o první scénář Karla Hašlera a hned si de facto zahrál sám sebe. Moc se nedivím, že si diváci možná jednotlivé písně i pobrukovali v kině. Cítili se po 1. světové válce asi tak jako lidé zde po revoluci v 89. Zajímavý byl též obrat, kterým hlavní postava prošla. Film působí zdlouhavě a dějově zase tak zajímavý není. To jsou spíše písně, některé i dnes notoricky známé. ()
Těžko hodnotit dnešníma očima. Zvukový film byl v té době opravdu v plenkách, tak jsou pochopitelné ty naivní teatrální herecké výkony. Pro tehdejší díváky to musel být opravdu majstrštyk, protože Československo bylo v pubertálním věku a tady se opravdu velmi tlačilo na vlasteneckou notečku. Co ale přežilo, tak jsou písničky Karla Hašlera. V tomto filmu je můžete vidět i slyšet v podání samotného autora. A to není málo... ()
Agitka film, který si v ničem nezadá s podobně pravdivými Komunistickými filmy z padesátých let! ()
Karel Hašler jako skrytý vlastenec bojující písničkou proti monarchii. Ale až na ty písničky je to špatné pokoukání, protože film jako celek funguje špatně, herecky je to na pováženou a stopáž zbytečně natahuje divákovo utrpení. Jsou chvilky, kdy by to mohlo elegantně skončit, ale přesto se děj natahuje dál. ()
Dávám pět. Film nelze hodnotit dnešníma očima. Příběh je samozřejmě slabší, sentimentálně -naivně - vlastenecký. Ale jako dokument a praktická ukázka jak vypadaly začátky zvukového filmu - jedinečný... ()
Reklama