Dekalog
Režie:
Krzysztof KieślowskiKamera:
Edward KłosińskiHudba:
Zbigniew PreisnerHrají:
Krystyna Janda, Aleksander Bardini, Olgierd Łukaszewicz, Artur Barciś, Piotr Siejka, Maciej Szary, Krzysztof Kumor, Jerzy FedorowiczObsahy(1)
Proti druhému přikázání Nevezmeš jméno boží nadarmo se postaví židovský lékař (Aleksander Bardini), když ujišťuje manželku (Krystyna Jandová) o beznadějnosti stavu jejího muže (Olgierd Lukaszewicz). Jako člověk, který za války přišel o rodinu, se nemůže smířit s pomyšlením, že by žena šla na potrat. Dorota, povoláním houslistka, otěhotněla s milencem, a proto si stanovila podmínku: dítě si ponechá jen v případě manželovy smrti. (oficiální text distributora)
(více)Recenze (39)
Kieslowski (téměř) v plné síle (ano, scéna se včelou je fajn. stejně jako zajímavě mrazivý závěr)... tento díl je během ostatních dílů několikrát připomenut ()
Nevezmeš jména Božího nadarmo. Krzysztof Kieślowski se ve druhém díle Dekalogu v existenciálně sestavených obrazech filmové filozofie zaměřuje na váhu slova respektované osoby i jeho určující vliv pro existenci bytí. Kreslí ve smutku zásadního rozhodnutí dilema morální etiky. Smrt za život, život za smrt, z religiózního vyznání lze uvažovat o trestu za cizoložství, etická polemika dává přednost existenciální rozpolcenosti a jednoznačně hlasuje za život. Život je přeci jen stále nadějí. Hlavní postavou morálního dilematu je Dorota Geller (velmi zajímavá Krystyna Janda), těhotná houslistka. Dostáváme se k úvaze o povaze a podobě lásky a touhy. Žena je postavena před nesnadnou volbu mezi matku a manželku, je zatížena očekáváním i pocitem viny a přijetím podoby předpokládaného a zaslouženého trestu. Hlavní mužskou postavou je starý a uznávaný lékař onkologie (dobrý Aleksander Bardini), Dorotin soused a lékař jejího vážně nemocného manžela. Osobní zkušenost mu určila povolání jediným smyslem bytí. Ozvěna minulosti v celém svém rozsahu vždy volí život a přesvědčivě za něj brojí bez předsudků. Důležitou postavou je Andrzej Geller (Olgierd Łukaszewicz), Dorotin manžel. Nemoc nedává žádnou záruku, ale humanismus vítězí. Pointa má díky němu své nejpodstatnější vyznění. Z dalších rolí: svědomí a naděje života v podobě pracovníka nemocnice (Artur Barciś), nemocný Andrzejův spolubydlící z nemocničního pokoje (Karol Dillenius), Andrzejův kamarád a horolezec Janek Wierzbicki (Jerzy Fedorowicz), či doktorova známá a profesorka etiky (Maria Koscialkowska). Druhý díl Dekalogu žene svým úsilím do střetu morální společenský problém, nestálost partnerského soužití, etické zvažování a humanistické přesvědčení. Existenciální rozměr je přínosem pro morální filozofii. ()
Andrzej umírá a Dorota čeká dítě. Jenže Andrzej není otcem Dorotina dítěte.Co má Dorota dělat? Kdo převezme odpovědnost, jak se z ní sama vysvléci a na koho ji hodit? / Hodně intimní a depresivní dilema lékaře, který se musí rozhodnout o něčem, co mu vlasně nepřísluší. ()
Syrové, chladné, ale zároveň emotivní, dotýkající se lidských hodnot, které musíme rozbalovat pomalu s celým snímkem. Kdo je zde větší zavrženec - bezradná žena, která miluje dva muže, zapšklý doktor, který má svoje metody soucitu nebo snad milenec, kterému nezbývá jen čekat? ()
Nechápala jsem pointu, když jsem se na to dívala. Když jsem si teď přečetla tady obsah, tak to nechápu ještě víc. Lékař přece vychází jen ze svých výsledků, které byly v tu chvíli prostě negativní. Mě připadala jako blbka ta ženská. Když už někoho podvádí natolik, že s ním má i dítě, tak by se asi měla rozvést a vzít si toho druhýho. To by nikdo nemohl v určitých funkcích a povoláních říkat žádná fakta (lékař, sociální pracovník, odborníci na různé věci). Nikdo mě nepřesvědčí, že je Dekalog celkově neutrální, co se týká víry. Je to katolická propaganda, která se v Polácích snažila utvrdit víru a přiblížit ji běžným lidem, aby věděli, co si např. pod tímhle přikázáním mají představit... ()
"Szkoda, že pana nie przejechałem." Druhá časť "dekalógie" má už z môjho pohľadu silnejší náboj ako časť prvá (nie ani tak dejom, ten je jednoduchý, ale skôr spôsobom, akým je nakrútená). Je to dusná psychologická dráma s pochmúrnou náladou, odohrávajúca sa v dôverne známom prostredí panelákového sídliska (plus ešte v interiéroch nemocnice). Stručne povedané v nej ide o prežitie jedného z dvoch ľudí a o riešenie z toho vyplývajúceho morálneho konfliktu. V centre diania je huslistka filharmónie Dorota Geller (výborná Krystyna Janda), nadmieru nesympatická osoba pre jej aroganciu, bezohľadnosť a sklony zabíjať všetko živé. Napriek mojim nesympatiám k nej sa mi ale jej postava veľmi páčila, najmä tým, ako je zahratá. Dorota osloví lekára (Aleksander Bardini), ktorý lieči jej umierajúceho manžela Andrzeja (Olgierd Łukaszewicz) a ktorý býva v tom istom paneláku. Svojimi komplikovanými požiadavkami ho potom postaví do morálnej dilemy - ona sa len proste sebecky pre niečo rozhodne a riešenie akýchsi morálnych konfliktov necháva na druhých. Filmu pridáva na sile výborná kamera Edwarda Kłosińského (najmä pri pôsobivých scénach z nemocnice - umieranie, kvapkanie vody, symbolický boj včely o život) a parádne znepokojivá hudba Zbigniewa Preisnera. ()
Nelze milovat najednou dva muže. Čekat dítě s milencem je nevěra, která zraňuje. Není ospravedlnitelná. Žena chce po lékaři něco téměř nemožného. A on zalže, protože život dítěte je pro něj na prvním místě. Lékař dělá víc, než je jeho povinnost. Ta žena čeká, že za ni někdo vyřeší její problém. Způsobila si ho sama, proč tedy ho sama také neřeší? V nemocnici sedí u lůžka svého muže tak chladně, až mě to bolelo. To bezútěšné nemocniční prostředí nebylo zdaleka tak deprimující jako chování té ženy. Nějak jsem s ní nemohla soucítit. Lékaři jsem rozuměla. Udělal to nejlepší, co mohl. Byl to charakter. ()
kieslowski tak jak sme na něj zvyklí provokativní zapletený nestranný pochmurný nedávám plný počet v souladu s kieslowkim čistě jen pocitově ()
Nevezmeš jméno boží nadarmo ... ()
Je určite obtiažne spracovať tématiku 2. Božieho prikázania, lebo mnoho ľudí si pod ním predstavuje len to čo fakt vypovedajú konkrétne štyri slová. Avšak dá sa pochopiť aj ináč a Kieslowski to vo filme šikovne vystihuje iba raz. Nebol som spokojný s výkonom Bardiniho v roli lekára a vadil mi prílišný minimalizmus, teda skôr prílišný dôraz. Slabší kus Dekalógu. ()
"Nevezmeš Boží jméno nadarmo", jsem si vždycky vykládal, jakože se nesmí říkat, "Bůh je vůl". Tady je to spíš ve smyslu nelhat a nemanipulovat. Mistr Kieślowski vystavěl táhnoucí se, depresívní psychodrama s topící se včelou na konci. A ještě okamžik před ní, vrcholný okamžik lži, který by to měl celé zamotat a omotat k dilematu. Souhlasím s Dr. Hausem, že "všichni lžou". Tady se lže taky nonstop. Co jiného je nevěra. Co jiného je milovat dva muže, když o sobě nevědí. Takže jaká "zásadní" lež? Je to plynulý proces a tenhle kosek je příliš vykonstruovaný, poplatný době a tehdejšímu Polsku. Ne vše od Mistra je nadčasové. ()
"Vím jednu věc, že nevím..." Někdy může být důležité zahrát si na pána Boha. ()
Opat najsilnejsie a najtazsie otazky zivota, hladanie toho spravneho riesenia, volby, rozhodovania. Je mozne sucastne milovat dvoch ludi? Kto ma pravo na zivot? Komu neublizit? Opat vyhrava Boh. Uchvatny zaver. Kvapkajuca voda, pukliny stien, symetricke zabery panelaku, topiaca sa vcela...krasny minimalizmus. ()
Prečo nerozhodovať o živote a smrti? Pretože správne riešenie pozná iba Boh. Toto je ďalší Manifest života. Napokon, ako všetky Kieslowskeho filmy. ()
Potrat nebo porod? Řediteli nemocnice je dána do ruky moc rozhodnout o narození dítěte. Oproti předchozímu dílu je v tomto případě děj o něco komplikovanější a nutno říci, že na škodu, vyplývá z něj sice spousta otázek, jimž by bylo možné věnovat několik dlouhých diskusních bloků, ale zároveň v něm zaniká tématická propojenost s druhým Božím přikázáním. Já po této stránce film vůbec nepochopil a pravděpodobně nejsem jediný, protože se mi nepodařilo nalézt žádnou berličku ani v ostatních komentářích. Pokud však na tento uměle působící tématický rámec zapomenete, čeká vás intelektuální zážitek a opravdové mistrovské dílo. Atmosféra je ponuřejší, prostředí šedivější, herecké výkony a hudební podklad naléhavější než v první části. Obdivuji diváky, kteří dokáží shlédnout celý cyklus najednou, já si ze strachu před upadnutím do těžkých depresí dávám raději před dalšími díly pauzu. ()
Kieslowski a Piesewicz sú neuveriteľný tandem filmových tvorcov; druhý z nich vytvorí zauzlenú situáciu, prvý z nich ju nafilmuje tak, aby si každý z nás našiel jej rozuzlenie. Tieto filmy nás dostávajú do akejsi spoločnej kože všetkých zúčastnených postáv, a tak sa stávajú testamentom toho, čím je ľudskosť. Každý z nás si pri pozeraní týchto filmov nahliadne do vlastného zrkadla. Druhý diel patrí k tým zdanlivo najjednoduchším, ale pod nádhernými obrazmi včely sa nachádza komplexná štruktúra a zápletka. Podobne ako pri väčšine dielov, Dekalog dva sa nevenuje len jednému prikázaniu (a dalo by sa povedať, že Piesewicz a Kieslowski sa tu v podstate druhého prikázania ani moc nedržia). Uprostred filmu sa prelínajú dve línie - doktorova a Dorotina. Hoci navonok nezávislé, Piesewicz ich spája do zmieneného uzla tým, že Dorota tlačí na doktora, aby vyniesol verdikt nad životom jej chorého manžela. Má na to dôvod (ktorý ako prvý upozorňuje na spojitosť s Dekalogom šesť, nezosmilníš) - so svojim manželom nemôže mať deti, ale mimomanželská aféra spôsobila, že je tehotná. Ak by jej muž zomrel, nechá si dieťa; ak by sa uzdravil, pôjde na potrat. Ako som spomenul, film je prepojený na Dekalog šesť tématikou lásky; kým Tomekova verzia lásky, ktorá nič nepožaduje (hoci to tak nie je vždy) je napriek všetkým udalostiam vo filme veľmi povznášajúca a optimistická, Dorota si prechádza opačnou stranou lásky - a svojim rozhodnutím v danej situácii čelí jej horkým dôsledkom. V Dorotinom príbehu sa postupne objavuje aj samotný doktor, ktorý si sám musí riešiť svoju vlastnú pohnutú minulosť, ktorá ma napriek tomu, že ju len jednoducho podáva v konverzácií dojala viac, než väčšina obrazov z iných filmov. ()
Syrove, smutne, drsne, ironicke. I takto by se to dalo shrnout... ()
myslím, že tento diel človeka obzvlášť potrápi - nedopovedanosť navodzuje dokonale reálny dojem mnohorakosti života. v istých situáciách sa čudujete doktorovi, potom zas Dorote.. a to až kým nedôjde k absolútnemu odhaleniu motívov a histórie postáv, kedy sa scéna priezračne vyjasní. pamätný záber včely je geniálnou metaforou iluzívnosti rozhodovania nad životom iného. číslo dva zasahuje rovno do živého. ()
Neprekvapil, spackal to! Umelo naťahované - Dorota trhá listy kvetu, Dorota hádže šálku o zem, popukané steny, padajúce kvapky,... Jedna mucha v pohári to nezachráni. ()
Reklama