Režie:
Ingmar BergmanScénář:
Ingmar BergmanKamera:
Martin BodinHudba:
Dag WirénHrají:
Eva Dahlbeck, Gunnar Björnstrand, Harriet Andersson, John Elfström, Tor Borong, Olof Winnerstrand, Dagmar Ebbesen, Åke Grönberg, Yvonne Lombard (více)VOD (1)
Obsahy(2)
Gynekológ David má pomer s jednou so svojich pacientiek. Keď sa jeho žena Mariane o nevere dozvie, opustí ho s jeho najlepším priateľom Carlom-Adamom. Obaja sú presvedčení, že sa rozvedú, ale po náhodnom stretnutí si manželia uvedomia, že 15-ročný vzťah plný nezabudnuteľných zážitkov je natoľko pevný, že ho len tak niečo nerozbije. (Edisonline)
(více)Recenze (10)
Lekcie v láske pripomínajú skôr Manželstvo a rozvod po Taliansky, tak horkokrvných hrdinov nám Bergman predstavuje. A aj napriek ich chybám a podľahnutiam nástrah v dlhom manželstve nám sú, a majú byť, sympatickí. To je dosiahnuté najmä jemným komediálnym ladením. Bergman oživuje svoju dramedy tým, že príbeh manželov rozpráva v niekoľkých časových rovinách a tak musíte premýšľať aj nad tým, čo sa kedy chronologicky odohralo. Nechýbajú pochopiteľne klasické autorove filozofické myšlienky ohľadom vzťahov medzi mužmi a ženami, a v tomto prípade aj deťmi, ale aj rozjímanie o smrti a potenciálnom posmrtnom živote. Len škoda tej poslednej scény, ale vzhľadom na vek filmu je možné občasný prehmat majstrovi odpustiť. ()
[3,5*] "Moje rozhodnutie platí. Už nikdy." "Už nikdy čo?" "Neviem, ale už nikdy." Spočiatku som si vravel, že na komédiu je to akési smutné. Potom ale prišla skvelá scéna vo vlaku, ktorá ma náramne rozveselila a v podobnom duchu to už vydržalo až do konca filmu ("Táto komédia mohla byť tragédiou, ale nakoniec to dobre dopadlo."). Rovnako skvelých humorných scén prišlo ešte niekoľko (svadba, dedko s babkou, tanečný bar). Pravdaže, nebol by to Bergman, keby nejako zanedbal dramatickú stránku. Je tu v podstate všetko, čo Bergmana charakterizuje - výborná psychológia postáv, skvelé dialógy a samozrejme skvelí herci, obzvlášť tí Bergmanovi dvorní (Eva Dahlbeck (!), Gunnar Björnstrand, Harriet Andersson). "Kto má spravodlivosť na svojej strane? Ja som vo svojej nevinnosti všetkým veril." "V nevinnosti? A tie tvoje modelky? Horizontálne i vertikálne?" ()
Čím víc Bergmanových pokusů o komedie vidím, tím víc si říkám, že se o ně moc pokoušet neměl (a taky že moc nepokoušel, ale stejně jich natočil víc než dost), ale v tomhle případě to myslím nebyl špatný pokus. Není to teda komedie v úplně klasickém smyslu, spíš je to hlavně odlehčené, ale docela to funguje. Jen teda měl Bergman víc zapracovat na propojení těch oddychových, lehce komediálních scén s těmi psychologicky dramatickými, protože se to občas střídá krapet šíleně. Až si říkám, že je škoda, že z toho automaticky neudělal další ze svých psychologických dramat, protože materiál tu pro to byl a psychologie postav tu propracovaná skutečně je. Ale odlehčené to je už od začátku, takže s tím takový problém opravdu nemám. Něco hlubšího z toho vzešlo i tak. Slabé 4* ()
Lekce v lásce je pomyslným protipólem ke Scénám z manželského života. V prvním případě vidím dynamický vztah plný napětí, hádek a usmiřování. Ale ve všem konání je patrné, jak ti dva mají k sobě vlastně blízko. Ve Scénách vypadá všechno až příliš idylicky, nikdo se nehádá, všechno probíhá s úsměvem, uhlazeně, ale hlavní rozpor je ukrytý uvnitř. První vztah přetrvá, druhý končí rozchodem. Z Bergmanova života je patrné, že prožil oboje. Na Bergmanových filmech mě těší, že jsou mnohovrstevné. I po čtvrté stále nacházím další polohy a momenty. Dnes (10.11.2016) jsem si mnohem víc užívala spiklenecký vztah dědečka s vnučkou a nádherné špičkování mezi babičkou a dědou. Ingmar byl prostě mistrem nejen obrazu ale i dialogu, oboje měl krásně propracované do posledního datailu. Těším se, co objevím po páté! ()
"Zúčastnil jsem se premiéry Lekce v lásce. Popocházel jsem, nešťastný a zdrchaný, po foyer kina Červený mlýn. Náhle jsem z hlediště slyšel jednu salvu smíchu za druhou. Řekl jsem si : To není možné! Oni se smějí! Smějí se něčemu, co jsem já natočil" Bohužel jsem snímek viděl pouze s anglickými titulky, takže jsem nerozuměl všem vtípkům, ale i tak se mi líbil. Taková typická bergmanovská komedie. Hodně se tu mluví, opět je znát vliv divadla. Ovšem dochází k častým posunům v čase, takže úplný začátek vidíme asi uprostřed. Marianna si má vzít Carla Adame, ale v den svatby si uvědomí, že miluje jeho nejlepšího přítele Davida... Přestože je to hodně konverzační film, jsou zde k vidění i hezké filmové věci, například krásné sluneční záření skrz stromy, detail obličejů vedle sebe ležících manželů, odraz obličeje na deštěm smočeném okně vlaku atd. Myslím, že sám Bergman si tu zahrál muže stojícího ve vlaku, ale ruku do ohně za to nedám. On se ve svých raných filmech rád takto hitchcockovsky mihl plátnem... ()
Reklama